СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2021 р.                           м. Харків                      Справа № 922/4169/19  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Бородіна Л.І., суддя  Геза Т.Д.,

за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.,
представників сторін:
прокурор - Ногіна О.М., службове посвідчення №057318 від 09.10.2020,
ОСОБА_1 - Рижков І.П. на підставі ордеру серії ПТ №191979 від 13.02.2020, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №3309 від 11.02.2020,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова (вх.№2546 Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 21.07.2021, постановлену у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Калініченко Н.В., час проголошення ухвали - 11:58год., дата складання повного тексту ухвали - 23.07.2021, у справі №922/4169/19 
за позовом Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова, м. Харків,
до 1-го відповідача Харківської міської ради, м. Харків, 2-го відповідача Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м. Харків, 3-го відповідача фізичної особи-підприємця Каруна О.О., м. Харків, 4-го відповідача фізичної особи / фізичної особи-підприємця Проценка О.В., м. Харків,
про скасування в частині рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним договору купівлі-продажу та повернення майна у комунальну власність

ВСТАНОВИВ:

Керівник Харківської місцевої прокуратури №1 Харківської області звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської області, фізичної особи-підприємця Каруни Олексія Олександровича, фізичної особи-підприємця Проценка Олексія Вікторовича про визнання незаконним та скасування рішення 9 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20.09.2017 за №757/17 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" в частині, а саме пункту 62 додатку до рішення; визнання недійсним договору №5633-В-С від 17.09.2018 купівлі-продажу нежитлових приміщень 2-го поверху № 52, 53 у нежитловій будівлі літ. "А-2", площею 70, 7кв.м, розташованих за адресою: місто Харків, проспект Людвіга Свободи, будинок 48-Б та нежитлових приміщень 2-го поверху 7/100 місць спільного загального користування: приміщень № 54, 55, 56 в нежитловій будівлі літ. "А-2", площею 5, 3кв.м, розташованих за адресою: місто Харків, проспект Людвіга Свободи, будинок 48-Б, загальною площею 75, 9кв.м; витребування у Проценка Олексія Вікторовича на користь територіальної громади міста Харкова нежитлових приміщень 2-го поверху №52, 53 у нежитловій будівлі літ "А-2", площею 70, 6кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлових приміщень 2-го поверху 7/100 місць спільного загального користування: приміщень №54, 55, 56 в нежитловій будівлі літ. "А-2", площею 5, 3кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 75, 9кв.м, та загальною вартістю 254 640, 00грн.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.07.2021 позов Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова до Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, фізичної особи-підприємця Каруна Олексія Олександровича, фізичної особи/фізичної особи-підприємця Проценка Олексія Вікторовича про скасування в частині рішення органу місцевого самоврядування, визнання договору купівлі-продажу недійсним та повернення майна у комунальну власність залишено без розгляду.
Суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість встановити точний склад учасників справи, а недолік позовної заяви, який міг бути усунений через подання примірника позовної заяви, який би відповідав вимогам статей 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України, і не містив розбіжності між вступною та прохальною частинами позову щодо позовних вимог, які стосуються ідентичних учасників справи (а не як в даному випадку прохальна частина позову щодо четвертого відповідача містить відмінності від вступної частини позову), що передбачає підготовча стадія розгляду справи, прокурором не вчинено. З приводу заяви про виправлення технічної описки у четвертого відповідача є заперечення, оскільки у всіх процесуальних документах та заявах по суті справи останній виступав як фізична особа-підприємець, і дана обставина (склад учасників справи) була тією обставиною, яка визначила, що строк, встановлений статтею 177 Господарського процесуального кодексу України, є не розумним у даній справі, тобто, суд, враховуючи наявність суперечок з приводу суб`єктного складу учасників справи сприяв всебічному і повному дослідженню цих обставин у сукупності через надання кожному висловитись у письмовій формі, що є безумовним дотриманням принципу змагальності у сприянні кожному довести ті обставини, які мають значення для справи, оскільки статус четвертого відповідача належним чином не визначений, а відтак суд не може достеменно встановити додержання прокурором вимог статей 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України, які ставляться як обов`язкові до поданого позову.
Шевченківська окружна прокуратура м. Харкова з ухвалою місцевого господарського суду не погодилась, звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Господарського суду Харківської області від 21.07.2021 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; судові витрати просить відшкодувати на користь Харківської обласної прокуратури.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що відповідачем у справі є фізична особа - Проценко О.В.; під час складання позовної заяви допущено технічну описку та у розділі позовної заяви, в якому зазначено повне найменування 4-го відповідача, помилково вказано фізичну особу-підприємця замість фізичної особи.
На думку прокурора, при постановленні оскаржуваної ухвали судом не враховано положення пункту 2 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, де вказано, що справи у спорах щодо приватизації майна відносяться до юрисдикції господарських судів, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду.
Прокурор зазначає, що враховуючи, що договір купівлі-продажу між Харківською міською радою та ФОП Каруна О.О. укладено на підставі рішення органу місцевого самоврядування, яке прийнято з порушенням вимог чинного приватизаційного законодавства, то вимога про визнання недійсним договору є похідною від попередньої, як і повернення нежитлових приміщень у комунальну власність з володіння Проценка О.В.
Разом з тим, суд не встановив вказані обставини, які були предметом доказування у справі стосовно перших двох вимог, та помилково залишив позов без розгляду.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова на ухвалу Господарського суду Харківської області від 21.07.2021 у справі №922/4169/19; встановлено учасникам справи строк до 22.09.2021 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання відзиву апелянту; встановлено учасникам справи строк до  22.09.2021 для подання до суду заяв і клопотань; призначено справу до розгляду на 05.10.2021 о 15:00год.
20.09.2021 від представника ОСОБА_1 надійшла заява про вступ у справу на стороні третього відповідача в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (вх.№10875), зазначає, що 04.06.2021 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис 2004800060004121234 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця Каруни О.О. Відповідно, заявник вважає, що з 04.06.2021 такого учасника судового процесу у справі №922/4169/19, як фізичної особи-підприємця Каруна О.О. не може бути. 
З огляду на те, що прав і обов`язків Каруни О.О. стосуються всі позовні вимоги прокурора, заявник вважає, що третій відповідач ФОП Каруна О.О. має бути замінений на фізичну особу ОСОБА_1 . Однак, як вказує заявник, прокурором не було подано до місцевого господарського суду клопотання про заміну ФОП Каруни О.О. на фізичну особу ОСОБА_1 .
Також заявник вказує, що ним було подано до Господарського суду Харківської області заяву від 30.06.2021 про вступ у справу на стороні третього відповідача в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, однак, до постановлення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не було розглянуто вказану заяву.
Враховуючи викладене, просить залучити до участі у справі №922/4169/19 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_1 .
22.09.2021 від Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№11059), зазначає, що позовна вимога про витребування спірного майна на користь територіальної громади міста Харкова пред`явлена саме до ОСОБА_2 , який не є покупцем майна за процедурою приватизації. Прокурор просив витребувати нерухоме майно у фізичної особи ОСОБА_2 , яке, як встановив суд, належить йому на праві приватної власності саме як фізичній особі. Тобто, результати вирішення спору можуть вплинути на права та обов`язки фізичної особи, яка не була залучена як відповідач.
Таким чином, вважає, що суд дійшов вірного висновку, що позов у даній справі підлягає залишенню без розгляду, у зв`язку з чим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
04.10.2021 від представника фізичної особи-підприємця Проценка О.В. надійшли заперечення на апеляційну скаргу (вх.№11455), вказує, що Верховним Судом у даній справі зазначено, що учасником справи є фізична особа-підприємець Проценко О.В., проте, прокурор просить витребувати нерухоме майно у фізичної особи Проценка О.В.
На думку 4-го відповідача, прокурор вважає належним відповідачем у справі саме фізичну особу-підприємця Проценко О.В., а подана прокурором 07.06.2021 заява щодо уточнення суб`єктного складу є неналежним способом усунення недоліків позовної заяви.  
05.10.2021 від представника фізичної особи-підприємця Проценка О.В. надійшло клопотання про зупинення розгляду справи (вх.№11541), зазначає, що ухвалою Верховного Суду від 07.07.2021  передано на розгляд судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справу №925/1133/18 у зв`язку з необхідністю відступити від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №908/1664/19 про те, що визначення прокурором свого правового статусу як самостійного позивача не нівелює його обов`язку дотримання процедури, передбаченої абзацами 3 і 4 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру". Як вказує заявник, доводами відзивів з боку Харківської міської ради та Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради є недотримання прокурором процедури, визначеної абзацами 3 і 4 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру".
У зв`язку з зазначеним, з метою дотримання єдності судової практики просить зупинити апеляційне провадження у справі №922/4169/19 до закінчення перегляду Верховним Судом справи №925/1133/18.  
З посиланням на хворобливий стан представника заявника, просить суд розглянути клопотання без його участі. 
Від інших учасників справи відзивів на апеляційну скаргу не надходило, заяв і клопотань також не надходило.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 05.10.2021 прокурор оголосила доводи апеляційної скарги, просить її задовольнити.  
Представник Каруни О.О. оголосив клопотання про залучення фізичної особи ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні третього відповідача.
Прокурор проти залучення Каруни О.О. в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні третього відповідача не заперечує.
Інші учасники своїм правом на участь у судовому засіданні не скористались, представники сторін в судове засідання не з`явились, про причини неявки (крім представника 4-го відповідача) суд не повідомили, хоча були належним чином завчано повідомлені про час, дату  і місце судового засідання.

Розглянувши заяву Каруни Олексія Олександровича про вступ у справу на стороні третього відповідача в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.
Відповідно до статті 50 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.
Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.
У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.
У спірних правовідносинах фізична особа-підприємець Каруна О.О. залучений в якості третього відповідача у справі, до якого пред`явлена вимога про визнання недійсним договору №5633-В-С від 17.09.2018 купівлі-продажу нежитлових приміщень 2-го поверху № 52, 53 у нежитловій будівлі літ. "А-2", площею 70, 7кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлових приміщень 2-го поверху 7/100 місць спільного загального користування: приміщень №54, 55, 56 в нежитловій будівлі літ. "А-2", площею 5, 3кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 75, 9кв.м.
03 квітня 2019 року Велика Палата Верховного Суду у справі   №753/16525/16-ц визначила співвідношення понять фізичної особи та фізичної особи - підприємця та їх правового статусу.
Відповідно до частини першої статті 24 Цивільного кодексу України, людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.
У статті 25 Цивільного кодексу України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.
За правилами частин другої та четвертої цієї статті цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.
У статті 26 Цивільного кодексу України вказано, що всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.
З аналізу вказаних вимог цивільного законодавства вбачається, що кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 Цивільного кодексу України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.
Тобто, фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця.   
При цьому, правовий статус "фізична особа - підприємець" сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.
Згідно з Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України,   Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань",   однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її   зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець (навіть діяльність якої припинено, як у даному випадку) відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
Відтак, втрата з 04.06.2021 статусу фізичної особи-підприємця не впливає на будь-які правомочності ОСОБА_1 як фізичної особи.
Згідно матеріалів справи, на момент укладення оспорюваного договору №5633-В-С від 17.09.2018 купівлі-продажу нежитлових приміщень третій відповідач був зареєстрований як фізична особа-підприємець, відтак, вірно визначений прокурором в якості третього відповідача як фізична особа-підприємець.
А втрата у процесі розгляду позову статусу фізичної особи-підприємця не позбавляє Каруну О.О. брати участь у розгляді справи в якості третього відповідача.
З огляду на викладене, відсутні правові підстави та недоцільним є залучення Каруни О.О. як фізичної особи до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні третього відповідача - фізичної особи-підприємця Каруни О.О.
Відтак, суд апеляційного інстанції  відмовляє у задоволенні клопотання про залучення Каруни О.О. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні третього відповідача.

Розглянувши клопотання представника ФОП Проценка О.В. про зупинення апеляційного провадження у справі №922/4169/19, судова колегія зазначає таке.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Поряд з цим, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, яким чином пов`язана справа, яка розглядається іншим судом, а також, чим саме обумовлюється неможливість розгляду цієї справи. 
У спірних правовідносинах предметом апеляційного перегляду є ухвала Господарського суду Харківської області від 21.07.2021, якою позов прокурора залишено без розгляду з підстави наявності розбіжностей у вступній та прохальній частинах позову щодо 4-го відповідача.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У даному випадку суд апеляційної інстанції не переглядає справу по суті позовних вимог, і підстави щодо дотримання прокурором процедури, передбаченої абзацами 3 і 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", до звернення з позовом до суду не є предметом апеляційного перегляду ухвали Господарського суду Харківської області від 21.07.2021 у даній справі.
Отже, відсутні правові підстави для зупинення апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу місцевого господарського суду від 21.07.2021.
При цьому, безпідставне зупинення провадження у справі має наслідком  затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.
Відтак, суд апеляційної інстанції відмовляє представнику 4-го відповідача у задоволенні клопотання про зупинення апеляційного провадження. 
Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, учасники справи належним чином завчасно повідомлені про час, дату і місце судового засідання, і неявка їх представників не перешкоджає розгляду скарги, про що учасники були повідомлені ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.09.2021, з огляду на встановлений статтею 273 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, заслухавши у судовому засіданні прокурора та представника              Каруни О.О., перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, рішенням Господарського суду Харківської області від 12.03.2020 у справі № 922/4169/19 у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі. 
Додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 25.03.2020 у справі №922/4169/19 задоволено заяву представника ФОП Каруни   О.О. про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат. Стягнуто з прокуратури Харківської області на користь фізичної особи - підприємця Каруни Олексія Олександровича понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 500, 00грн. 
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 04.06.2020 рішення Господарського суду Харківської області від 12.03.2020 у справі №922/4169/19 змінено в частині мотивів відмови у задоволенні позову. 
Додатковою постановою Східного апеляційного господарського суду від 18.06.2020 у справі №922/4169/19 задоволено заяву представника ФОП Каруни О.О. про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат. Стягнуто з прокуратури Харківської області на користь фізичної особи - підприємця Каруни Олексія Олександровича понесені фізичною особою-підприємцем Каруною Олексієм Олександровичем судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі  9 500, 00грн. 
Постановою Верховного Суду від 18.03.2021 касаційне провадження у справі №922/4169/19 за касаційними скаргами Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради і Харківської міської ради на постанову Східного апеляційного господарського суду від 04.06.2020 закрито. Касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області задоволено частково. Рішення Господарського суду Харківської області від 12.03.2020 у незміненій частині і додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 25.03.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 04.06.2020 і додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.06.2020 у справі №922/4169/19 скасовано. Справу №922/4169/19 передано на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.          
Направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 вказав, зокрема, на те, що поза увагою судів попередніх інстанцій залишилось те, що позовна вимога про витребування спірного майна на користь територіальної громади міста Харкова пред`явлена саме до ОСОБА_2 , який не був покупцем майна за процедурою приватизації, у зв`язку з чим, судами не надано правової оцінки можливості застосування у такому випадку практики ЄСПЛ у спорах щодо порушення частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Окрім цього, зазначено, що поза увагою судів попередніх інстанцій залишилося те, що прокурор просив витребувати нерухоме майно у фізичної особи ОСОБА_2 , яке, як встановили суди, належить йому на праві приватної власності саме як фізичній особі.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що під час розгляду справи постало питання суб`єктності учасників справи, зокрема, судом звернуто увагу на ту обставину, що прохальна частина позову містить відмінності від суб`єктного складу учасників справи, визначений у вступній частині позову (позов скерований до фізичної особи-підприємця Проценко О.В., а позовна вимога стосується фізичної особи Проценко О.В.).
Щодо даного питання прокурором скерована заява (вх. № 13166  від 07 червня 2021 року), в якій спираючись на технічну помилку, просить вважати вірним найменування четвертого відповідача – фізична особа Проценко О.В.
Як зазначено місцевим господарським судом, прокурор в кожному судовому засіданні, в якому поставало питання суб`єктного складу учасників справи у даній справі, підтримував ту позицію, що Проценко О.В., як фізична особа, має спеціальний статус фізичної особи-підприємця, що не спростовує його обов`язку  відповідати перед законом.
Судом першої інстанції встановлено, що позовна заява разом із додатками була скерована на адресу саме фізичної особи-підприємця Проценко О.В., як учасника справи, втім, позовна вимога стосується фізичної особи           Проценка О.В. 

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до положень   статті 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Статтею 161 Господарського процесуального кодексу України   передбачено, що при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.
Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Згідно зі   статтею 162 Господарського процесуального кодексу України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.
Отже, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Керівник Харківської місцевої прокуратури №1 Харківської області звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до 1) Харківської міської ради, 2) Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської області, 3) фізичної особи-підприємця Каруни Олексія Олександровича, 4) фізичної особи-підприємця Проценка Олексія Вікторовича про:
- визнання незаконним та скасування рішення 9 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20.09.2017 за №757/17 "Про відчуження об`єктів комунальної  власності територіальної громади м. Харкова" в частині, а саме пункту 62 додатку до рішення; 
- визнання недійсним договору №5633-В-С від 17.09.2018 купівлі-продажу нежитлових приміщень 2-го поверху № 52, 53 у нежитловій будівлі літ. "А-2", площею 70, 7кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлових приміщень 2-го поверху 7/100 місць спільного загального користування: приміщень № 54, 55, 56 в нежитловій будівлі літ. "А-2", площею 5, 3кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 75, 9кв.м; 
- витребування у ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста Харкова нежитлових приміщень 2-го поверху №52, 53 у нежитловій будівлі літ "А-2", площею 70, 6кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлових приміщень 2-го поверху 7/100 місць спільного загального користування: приміщень №54, 55, 56 в нежитловій будівлі літ. "А-2", площею 5, 3кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 75, 9кв.м, та загальною вартістю 254 640, 00грн.
Отже, позов у даній справі складається з трьох окремих самостійних вимог, з яких:
- перша вимога пред`явлена до Харківської міської ради з підстав прийняття нею незаконного рішення про відчуження нерухомого майна фізичній особі-підприємцю Каруні О.О.;
- друга вимога – до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та фізичної особи-підприємця Каруни О.О. з підстав незаконного укладення даними особами договору №5633-В-С від 17.09.2018 купівлі-продажу нежитлових приміщень;
- третя вимога – до фізичної особи ОСОБА_2 , з підстав незаконного знаходження наразі відповідного майна у володінні даної особи та повернення її законному власникові.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість встановити точний склад учасників справи, а саме, щодо 4-го відповідача.
Так, як вбачається із матеріалів справи, у прохальній частині позову прокурор просить суд витребувати спірне нерухоме майно у Проценка О.В. як фізичної особи.
Матеріали справи також містять докази, що нерухоме майно перебуває у власності Проценка О.В. як фізичної особи, про що було наголошено і Верховним Судом у постанові від 18.03.2021 у даній справі, і не заперечується учасниками справи.
У поданій суду 07.06.2021 заяві (т.7 а.с.5-6) прокурором чітко визначено, що під час підготовки позовної заяви прокуратурою допущено технічну описку на 2 сторінці та в 10 абзаці 8 сторінки позову, неправильно зазначено 4-го відповідача – фізичну особу-підприємця Проценко О.В. 
Просить вважати правильним – відповідач 4 – Проценко Олексій Вікторович.
Тобто, на думку суду апеляційної інстанції, відсутні такі обставини, які унеможливлювали б суду визначити вірний склад учасників справи, зокрема, визначити 4-го відповідача як фізичну особу, на чому наполягає і безпосередньо прокурор як позивач у справі.
І зазначення прокурором в описі вкладення у цінний лист, що копія позовної заяви надсилається ФОП Проценко О.В. не спростовує обставини обізнаності Проценка О.В. і як фізичної особи про наявність спору, предмету і підстав заявленого позову, та не є вирішальною обставиною при визначенні суб`єктного складу у даному спорі.
Як зазначено вище, фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця.    
При цьому, правовий статус “фізична особа - підприємець” сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Щодо висновку суду першої інстанції, що представлені суду пояснення, а також формування заяви щодо наявності технічної описки у тексті позовної заяви (вступна частина позову) не є тою процесуальною дією, яка вирішує проблему, що постала перед судом щодо складу учасників справи, оскільки вступна, мотивувальна та прохальна частини позову, а також докази на обґрунтування позовних вимог, різняться щодо статусу фізичної особи-підприємця Проценко О.В. чи фізичної особи, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Відповідно до частини 11 статті 176 Господарського процесуального кодексу України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у   статтях 162,   164,   172   цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.
Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків.
Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.
Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає позов без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у   статтях 162,   164,   172,   173   цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.
Отже, у разі наявності сумнівів щодо суб`єктного складу і невідповідності вступної та прохальної частин позовної заяви, суд мав залишити без руху позовну заяву на підставі статті 174 Господарського процесуального кодексу України із зазначенням способу усунення недоліків позовної заяви.
І лише у разі не усунення прокурором недоліків позовної заяви у визначений судом спосіб, залишити позов без розгляду.
Однак, суд першої інстанції зазначеного не врахував і передчасно, не залишаючи позов без руху із визначенням способу усунення недоліку позовної заяви (зокрема, шляхом подання примірника позовної заяви, який би відповідав вимогам статей 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України, і не містив розбіжності між вступною та прохальною частинами позову щодо позовних вимог, які стосуються ідентичних учасників справи, як зазначено судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі), повернув позов без розгляду на підставі пункту 8 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України, чим допустив порушення норм процесуального права. 
Натомість, прокурором були вчинені можливі і залежні від нього дії щодо надання пояснень стосовного правового статусу 4-го відповідача.

Поряд з цим, судова колегія зазначає, що з огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.
Інститут підсудності розмежовує підвідомчі господарським судам справи між відмінними елементами господарської судової системи, залежно від того, який критерій покладено в основу такого розподілу: рівень господарського суду в системі або місце розгляду справи.
Нормами Господарського процесуального кодексу України визначено такі юрисдикції: предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів (статті 20-23); інстанційна юрисдикція (статті 24-26); територіальна юрисдикція (підсудність) (статті 27-31).
Господарський процесуальний кодекс України встановлює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання (пункти 6, 10, 15 частини першої статті 20 цього Кодексу).
Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.
При цьому, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, обставин у справі.
Аналогічна правова позиція викладене у постанові Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 17 червня 2020 року у справі №922/2246/19 та у постанові Великої палати Верховного суду від 15 травня 2018 року у справі №911/4144/16.
Оскільки перша та друга позовні вимоги полягають у оспоренні правомірності відчуження Харківською міською радою та Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради нерухомого майна фізичній особі-підприємцю Каруні О.О., відтак, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з доводами апелянта, що суд першої інстанції не мав перешкод у розгляді позову щодо перших двох вимог у будь-якому випадку. 
Поряд з цим, предметом розгляду суду першої інстанції не було і питання щодо використання спірного майна Проценком О.В. у підприємницькій діяльності чи для власних потреб як фізичної особи. 

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа має право на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного прав, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Колегія суддів зазначає, що вирішальним при оцінці ефективності засобу юридичного захисту, у тому числі і судового, є те, що на підставі звернення особи із позовною заявою про виправлення певної ситуації, суд здатний і має як найшвидше її виправити. Засіб є "ефективним", якщо його можна використати як для прискорення вирішення справи судом, так і для забезпечення скаржника адекватним відшкодуванням за затримки, які вже сталися.
У контексті зазначеного, колегія суддів вважає, що завданнями судочинства, є захист порушених прав особи, яка звернулась до суду, тобто, використання усіх встановлених законодавством інструментів задля швидкого захисту порушеного права особи.
Однак, суд першої інстанції зазначеного не врахував, і передчасно, без з`ясування обставин, що мають значення для розгляду справи, залишив позов без розгляду.
З огляду на викладене, апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду від 21.07.2021 у справі №922/4169/19 - скасувати, а матеріали справи №922/4169/19 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до частини 3   статті 271 Господарського процесуального кодексу України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції, зокрема ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Виходячи з приписів   статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішує питання про розподіл судових витрат у разі, якщо справа вирішується по суті.
Частиною 14 вказаної статті встановлено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки суд апеляційної інстанції не розглядає справу по суті, матеріали справи №922/4169/19 відповідно до положень статті   271, пункту 6 частини 1 статті   275   Господарського процесуального кодексу України   направляються для продовження розгляду до суду першої інстанції, відтак, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст.   129,   254-255,   269, ч. 3 ст.   271, п. 6 ч. 1 ст.   275, п. 1 ч. 1 ст.   280,   282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова задовольнити. 
Ухвалу Господарського суду Харківської області від 21.07.2021 у справі №922/4169/19 скасувати.
Справу №922/4169/19 направити для продовження розгляду до Господарського суду Харківської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття; порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 13.10.2021.

Головуючий суддя                                                                    Л.М. Здоровко

Суддя                                                                                           Л.І. Бородіна  

       Суддя                                                                                           Т.Д. Геза