ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/5535/19                                                               Суддя (судді) першої інстанції: Горобцова Я.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  30 вересня 2021 року                                                                                    м. Київ          

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:                      
головуючого судді                                                  Безименної Н.В.
суддів                                                                      Аліменка В.О., Кучми А.Ю.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій,-
В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ДПС у Київській області, в якому просив:
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.08.2019 №Ф-0010331303; 
- визнати протиправним та скасувати рішення від 05.08.2019 №0010341303 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року позов задоволено, визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.08.2019 №Ф-0010331303, визнано протиправним та скасовано рішення від 05.08.2019 №0010341303 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, стягнуто на користь ФОП ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3823,58 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Київській області, стягнуто на користь ФОП ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Київській області.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивачем не підтверджено отримання будівельно-монтажних робіт, відсутність Книги обліку доходів і витрат не дають змоги дослідити заявлені позивачем у податковій декларації витрати, придбані послуги не пов`язані з виробництвом товарів чи виконанням робіт (наданням послуг) позивачем, при цьому під час перевірки не надавались первинні документи на придбання товарів.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що спірні господарські операції, за якими позивачу донараховано єдиний внесок та застосовано штрафні санкції, були предметом судового розгляду у справі №320/6454/19, в рамках якої проводилась економічна експертиза, за результатами якої встановлено не підтвердження висновків контролюючого органу про заниження позивачем чистого доходу.
Крім того, позивач також подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій просить його скасувати в частині розподілу витрат на правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути на його користь витрати на правничу допомогу у сумі 25500,00 грн. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для зменшення суми витрат на правничу допомогу адвоката, оскільки жодних доказів до клопотання про їх зменшення відповідачем надано не було, натомість обсяг наданої правової допомоги та її вартість підтверджена позивачем.
Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
В силу п.3 ч.1 ст.311 КАС України, беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку пиьсового провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантину на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.
Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця 14.02.2005, номер запису: 23530000000002529, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.41-42 т.1). Видами діяльності позивача за КВЕД є: 68.20 «Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна» (основний); 02.20 «Лісозаготівлі»; 16.10 «Лісопильне та стругальне виробництво»; 16.23 «Виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів»; 16.24 «Виробництво дерев`яної тари»; 46.13 «Діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами»; 46.73 «Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням»; 47.99 «Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами»; 77.12 «Надання в оренду вантажних автомобілів».
В період з 11.06.2019 по 25.06.2019 посадовими особами контролюючого органу проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період діяльності з 01.01.2016 по 31.12.2018, за результатами якого складено акт від 03.07.2019 № 577/10-36-13-03/2920709975, в якому зафіксовано, зокрема, порушення позивачем вимог п.2 ч.1 ст.7, ст.8, ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в частині заниження чистого доходу, з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 на загальну суму 1556707,64 грн без ПДВ, в т.ч. за 2016 рік у сумі 307341,11 грн, за 2017 рік у сумі 1075942,37 грн та за 2018 рік у сумі 173424,21 грн (з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску в сумі 9543389, 09 грн, в т.ч. за 2016 рік у сумі 307341,11 грн, за 2017 рік у сумі 473623,77 грн та за 2018 рік у сумі 173424,21 грн), що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок в сумі 209965,51 грн, в т.ч. за 2016 рік у сумі 67615,04 грн, за 2017 рік у сумі 104197,20 грн та за 2018 рік у сумі 38153, 27 грн (а.с.43-99 т.1).    
На підставі вказаного акта перевірки ГУ ДФС у Київській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.08.2019 № Ф-0010331303 на суму боргу в розмірі 209965, 51 грн, у тому числі недоїмка в розмірі 209965,51 грн (а.с.100 т.1), а також рішення від 05.08.2019 №0010341303 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 44939,28 грн (а.с.101 т.1).
Вважаючи вказані вимогу та рішення контролюючого органу протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що надані позивачем до суду докази підтверджують факт придбання товарів та отримання послуг і робіт, що стало підставою для формування показників витрат у податковому обліку, невідповідність поданих позивачем документів вимогам податкового законодавства відповідачем не доведена, при цьому акт перевірки є неналежно оформленим, не набуває юридичної сили і відповідно не може бути законною підставою для прийняття контролюючим органом спірних вимоги та рішення про нарахування платнику податків грошових зобов`язань та штрафу.
За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступних висновків.
Спірні відносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.67 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
За приписами пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних із обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Пунктом 163.1 статті 163 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, врегульований статтею 177 ПК України. 
Згідно з пунктом 177.2 статті 177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця. 
Відповідно до підпункту 177.4.1 пункту 177.4 статті 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат. 
Пунктом 177.10 статті 177 ПК України визначено, що фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.
Стаття 177 ПК України не визначає перелік документів, якими фізичні особи-підприємці повинні підтверджувати витрати, враховані при визначенні оподатковуваного доходу. Такими документами можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція до касового ордеру, розрахункова квитанція, фіскальний чек, акт закупівлі (виконаних робіт, наданих послуг), інші первинні документи, які засвічують факт оплати придбаних товарів, робіт, послуг, використаних для отримання доходу.
Право фізичної особи-підприємця на включення витрат при визначенні оподатковуваного доходу у звітному періоді виникає, коли суми витрат фактично сплачені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами; витрати здійснені у зв`язку з господарською діяльністю підприємця та безпосередньо пов`язані з отриманням доходів; товари (послуги), з придбанням яких пов`язані витрати, мають бути поставлені (отримані).
З акту перевірки позивача вбачається, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем податкового законодавства базуються на не підтвердженні господарських операцій позивача з ОСОБА_2 , ПП «Магістраль-Буд» та ОСОБА_3 щодо надання позивачу будівельно-монтажних ремонтних робіт, придбання послуг, які право не пов`язані з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг та відсутністю документів на придбання дров паливних, брусу, пиломатеріалів, блокхаусу, паливних гранул, піддонів та смоли, що у сукупності свідчить про заниження позивачем ЄСВ на загальну суму 209965,51 грн.
Пунктами 2, 6 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) передбачено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.
В силу приписів п.2 ч.1 ст.7 наведеного Закону єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Відповідно до ч.2, 3 ст.9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Як вбачається з вищенаведених норм, обов`язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб`єктами господарювання у сфері суспільного виробництва, яка спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження. Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має економічні властивості, що неможливе без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків.
За таких обставин, аналіз реальності господарської діяльності має здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту господарських операцій.
Згідно зі ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач є власником комплексу нежитлових приміщень загальною площею 2278, 60 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , які належать йому на підставі договору купівлі-продажу від 28.02.2007 № 1303 (а.с.110-112 т.1).
Вищевказане нерухоме майно використовується позивачем у його господарській діяльності шляхом здачі в оренду іншим суб`єктам господарювання, а саме: ТОВ "Даніком Груп", ТОВ "Укртеплопостач 2014", ТОВ "Теплобуд 2014", ТОВ "Стандарт-М2009", про що були укладені відповідні договори оренди (а.с.113-131 т.1).
Вказані договори оренди містили умови, за яких на орендодавця покладався обов`язок здійснювати капітальний та поточний ремонт, на виконання яких у 2016-2018 роках позивачем проводився поточний ремонт та здійснювалися роботи з модернізації вказаного комплексу нежитлових будівель та споруд, для чого ним укладались відповідні договори, зокрема між ФОП ОСОБА_1 (Замовник) та ФОП ОСОБА_2 (Підрядник) було укладено договір на виконання робіт № ВН-1 від 01.12.2015, за умовами якого підрядник зобов`язався виконати ремонті роботи на території замовника за адресою: АДРЕСА_1 , а замовник зобов`язався прийняти та оплатити роботи, на підставі якого ФОП ОСОБА_2 були виконані будівельні роботи на загальну суму 128627,00 грн (без ПДВ), про що складено акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.11.2016 № 1 на суму 60000,00 грн., від 31.05.2016 №12 на суму 2560,00 грн., від 30.05.2016 №11 на суму 2640,00 грн, від 27.05.2016 №10 на суму 2740,00 грн., від 26.05.2016 №9 на суму 2860,00 грн., від 25.05.2016 № 8 на суму 2810,00 грн., від 24.05.2016 № 7 на суму 2930,00 грн., від 20.05.2016 №5 на суму 2540,00 грн., від 19.05.2019 №4 на суму 2950,00 грн., від 18.05.2016 № 3 на суму 2870,00 грн., від 17.05.2016 №2 на суму 2450,00 грн., від 16.05.2016 № 1 на суму 2700,00 грн., від 20.04.2016 № 8 на суму 2000,00 грн., від 19.04.2016 № 7 на суму 2000,00 грн., від 18.04.2016 №6 на суму 2000,00 грн., від 15.04.2016 № 5 на суму 1597,00 грн., від 14.04.2016 № 4 на суму 2300,00 грн., від 13.04.2016 № 3 на суму 2800,00 грн., від 11.04.2016 № 1 на суму 2600, 00 грн., від 12.04.2016 № 2 на суму 2100, 00 грн., від 30.07.2018 № 15 на суму 9360,00 грн. та від 29.06.2018 № 14 на суму 11820,00 грн (а.с.137, 140, 156-166, 184-191 т.1, а.с.73, 79, 84 т.2).
02 березня 2016 року між позивачем (Замовник) та ПП «Магістраль-Буд» (Підрядник) було укладено договір на виконання робіт № 02/03-2016, за умовами якого підрядник зобов`язався виконати ремонті роботи на території замовника за адресою: АДРЕСА_1 та на прилеглій території, а замовник зобов`язався прийняти та оплатити роботи, за результатами виконання яких (благоустрій фасадної частини, зсування ґрунту для розвороту вантажного транспорту та монтаж дорожніх плит), сторонами були складені та підписані, зокрема, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 13.05.2016 № ОУ-0000027 на суму 48200,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 8033,33 грн.), від 08.04.2016 № ОУ-0000023 на суму 56600,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 9433,33 грн.), від 13.07.2017 № ОУ-0000065 на суму 85000,00 грн., від 03.04.2017 № ОУ-0000037 на суму 80000,00 грн (а.с.138,177, 210 т.1, а.с.51, 72 т.2).
03 січня 2017 року між позивачем (Замовник) та ФОП ОСОБА_3 (Підрядник) було укладено договір на виконання робіт № ВП5, за умовами якого підрядник зобов`язався      виконати ремонті роботи на території замовника за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до кошторису, за результатами виконання яких сторонами складено та підписано акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.12.2017 № 19 на суму 32000,00 грн., від 30.11.2017 №13 на суму 12000, 00 грн., від 10.10.2017 № 8 на суму 52300,00 грн., від 31.08.2017 № 12 на суму 48000,00 грн., від 30.10.2017 № 7 на суму 18800,00 грн (а.с.139, 227, 240, 249 т.1, а.с.2, 32 т.2).
При цьому, позивачем придбавались відповідні будівельні матеріали (труби, прорізки труб, профнастил, шурупи, дюбелі, свердла, бути, будівельні цвяхи, металочерепиця, саморізи, гладкі листи, болти, гайки, відрізний круг по металу, електроди, гільзовий анкер, профілі сталеві листові гнуті, відарон імпрегнат, OSB-плити, блок хауси, клей, грунтівка, цемент, кольор шов, хрестик для плитки, панель Burg, портландцемент, фарба, гіпсокартон, ДВП плита, лінелеум, емаль антикорозійна, плівка гідробар`єрна, брус хвойний, планка відливна, пластикові вікна, бетон, рейки, малярні стрічки, розчинник, магнезитова плита, вогнебіозахист, світильники, гвинти, кулі суцільні, завитки, пиломатеріали, металопластикові конструкції, вагонка соснова, розетки, рамки, муфта, утеплювач, трійники, радіатори, товарний розчин, проводи, кабель, заглушки, шпильки, плити миловатні, морилка каштан) на загальну суму у ФОП ОСОБА_4 , ТОВ "Пластик-Буд", ПП "Яра", ТОВ "Сталекс Профі", ПП "БЦ Дніпро-Контакт", ПП "Будмаркет", ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 , ТОВ "Буг-Маг", ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_8 , ФОП ОСОБА_9 , ТОВ "Білоцерківський завод будівельних виробів "Моноліт", ТОВ "Металобаза Бочарова", ТОВ "Епіцентр К", ТОВ "Даніком Груп", ТОВ "Торгова фірма "Дюна", ПП "Гермес ОПТ Трейд", ТОВ "Вент Устрій", ФОП ОСОБА_10 , ФОП ОСОБА_11 , ПрАТ "БЦ ЗЗБВ", ПП "Фірма МІВ", ТОВ ТК "Югторг", ТОВ "Світ Покрівлі", ТОВ "Укрдахервіс", ТОВ "Покрівельний Торговий Дім", ФОП ОСОБА_12 , ТОВ "ВП Будсервіс", ТОВ "Бета Про", ТОВ "Сучасний світ БЦ", ТОВ "Укртеплопостач 2014", що стало підставою для  відображення у податковому обліку витрат на на загальну суму 3198814,79 грн., які були передані виконавцям для виконання будівельно-монтажних та ремонтних робіт, про що свідчать відповідні видаткові накладні та акти передачі матеріалів, що містять в матеріалах справи, (а.с.141-250 т.1, а.с.1-111 т.2).
Колегія суддів звертає увагу, що обставина щодо правомірності формування позивачем даних податкової та бухгалтерської звітності була предметом судового розгляду у справі №320/6454/19 за позовом ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.08.2019 №0010301303, №0010311303, №0010321303, прийнятих на підставі акту перевірки від 03 липня 2019 року №577/10-36-13-03/ НОМЕР_1 .
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2021, у справі №320/6454/19 позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Київській області від 05 серпня 2019 року № 0010311303, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Київській області від 05 серпня 2019 року № 0010301303 в частині нарахування ФОП ОСОБА_1 податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 285284,14 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 71321,03 грн, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Київській області від 05 серпня 2019 року №0010321303 в частині нарахування Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 податкового зобов`язання з військового збору в розмірі 22327,35 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 5581,83 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вказаними судовими рішеннями, які набрали законної сили 26.05.2021 встановлено, що за результатами проведення економічної експертизи, яка була призначена ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2020 у справі №320/6454/19, експертом складено Висновок від 06.07.2020 №37, в якому зазначено про не підтвердження обґрунтованості висновків ГУ ДФС у Київській області, викладених в акті перевірки від 03 липня 2019 року №577/10-36-13-03/ НОМЕР_2 щодо заниження ФОФ ОСОБА_1 суми чистого доходу за період з 01 січня 2016 по 31 грудня 2018 на загальну суму 1556707,69 грн., що призвело до заниження: податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 297563,21 грн., військового збору на суму 23350,61 грн., податку на додану вартість на 593535,50 грн.
Відповідач у своїй апеляційній скарзі посилався на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 19.06.2020 у справі №140/388/19, відповідно до якого відсутність у акті перевірки підпису однієї з посадових осіб контролюючого органу, яка її проводила, стосується оформлення результатів перевірки та не може бути самостійною підставою для визнання недійсними рішень контролюючого органу, прийнятих на підставі такого акта, при відсутності порушень правил проведення перевірки.
Колегія суддів погоджується з таким твердженням, разом з тим, враховуючи, що не підписання акту перевірки окремими посадовими особами, які брали участь у здійсненні заходу контролю за господарською діяльністю позивача не є єдиною підставою для висновку про неправомірність прийнятих відповідачем вимоги про сплати боргу (недоїмки) та рішення про застосування позивача штрафних санкцій, посилання на відповідну правову позицію Верховного Суду не спростовують висновків суду першої інстанції щодо не виконання відповідачем свого обов`язку щодо підтвердження належними та допустимими доказами висновків, викладених в такому акті перевірки щодо заниження ФОП ОСОБА_1 суми чистого доходу за період з 01 січня 2016 по 31 грудня 2018 на загальну суму 1556707,69 грн, що, в свою чергу встановлено судовим рішенням у справі №320/6454/19, яке набрало законної сили, а тому наведена обставина є преюдиційною в силу ч.4 ст.78 КАС України.
Крім того, судовими рішеннями у справі №320/6454/19 встановлено, що Книга обліку доходів і витрат зникла після проведення у приміщеннях позивача, що використовувались на праві оренди ТОВ «Даніком Груп», обшуку та вилучення первинної документації на підставі ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2019 року у справі № 357/5643/19, що стосувалась  ТОВ «Даніком Груп» (а.с.174-177 т.2). 
Відсутність Книги обліку доходів і витрат не є підставою, яка унеможливлює здійснення перевірки дотримання позивачем вимог податкової дисципліни, позаяк така книга є виключно обліковим документом та не відноситься до первинних документів. 
Наведене свідчить про безпідставність тверджень контролюючого органу, що відсутність Книги обліку доходів та витрат є свідченням заниження позивачем суми чистого доходу та заниження зобов`язань зі сплати єдиного внеску.
З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується та судовим рішенням, яке набрало законної сили встановлено правомірність формування позивачем бухгалтерської та податкової звітності за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 та не підтвердження факту заниження ним суми чистого доходу за вказаний період на загальну суму 1556707,69 грн, нарахування позивачу боргу з єдиного внеску у розмірі 209965,51 грн є неправомірним та, як наслідок, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 05.08.2019 №Ф-0010331303 та рішення про застосування до позивача штрафних санкцій від 05.08.2019 №0010341303 є протиправними та підлягають скасуванню.
Щодо розподілу судом першої інстанції витрат на правову допомогу, колегія суддів виходить з наступного.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
За змістом ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 4 наведеної статті передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 КАС України, відповідно до якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч.ч. 6, 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу положень ст. 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем подано до матеріалів справи договір про надання правової допомоги № 28/19 від 02.10.2019, укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Куришко і Партнери», за умовами якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.  Пунктом 1.2 договору обумовлено, що адвокатське об`єднання надає професійну правничу допомогу по підготовці позову, супроводження розгляду адміністративної справи, представництву клієнта за позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області як правонаступника Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області щодо визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05.08.2019 № Ф-0010331303 та рішення від 05.08.2019 № 0010341303 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску. Відповідно до пункту 4.1 договору, гонорар адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги згідно цього договору складає 25     500, 00 грн. без ПДВ. Пунктами 4.2, 4.3 Договору передбачено, що оплата за даним договором здійснюється в гривнях після укладання цього договору шляхом перерахування гонорару на банківський рахунок адвокатського об`єднання згідно виставленого рахунку. За результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується сторонами (а.с.197-200 т.2).
Також матеріали справи містять копію акта прийому-передачі наданих послуг від 11.11.2019, копію рахунку на оплату від 11.11.2019 на суму 25500,00 грн., копію платіжного доручення № 1227 від 19.11.2019 на суму від 25500,00 грн (а.с.201-203, 216 т.2).
Частина 1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначає, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Відповідно до статті 19 наведеного Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Статтею 30 цього Закону передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. 
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. 
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постановах Верховного Суду від 05.08.2020 у справі №640/15803/19, від 01.09.2020 у справі №640/6209/19, які мають бути враховані судом при вирішенні спірних правовідносин.
Отже, положення чинного законодавства визначають можливість встановлення розміру вартості правничої допомоги адвоката у фіксованому розмірі із виключенням погодинної оплати, залежно від часу, витраченого адвокатом на здійснення представництва чи надання іншої правової допомоги, а тому визначення в договорі про надання правової допомоги №28/19 від 02.10.2019 фіксованого розміру гонорару адвоката на рівні 25500,00 грн, звільняє від необхідності зазначення в детальному описі витраченого адвокатом часу, при цьому в наданому позивачем акті щодо наданих послуг зафіксовано які саме послуги надавались позивачу, їх вартість та кількість витраченого часу, а тому він є належним доказом, що описує надані послуги з правової допомоги позивачу, при цьому копія платіжного доручення № 1227 від 19.11.2019 на суму від 25500,00 грн підтверджує оплату позивачем послуг адвоката.
Наведене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 10.09.2020 у справі №420/6027/19.
Суд першої інстанції, стягуючи на користь позивача витрати на правничу допомогу в частині, дійшов висновку, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними з урахуванням обсягу наданих послуг та виконаних адвокатом робіт, а також складністю цієї справи.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц дійшла висновку, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. 
Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у вказаній справі зазначила про необхідність надання оцінки виключно тим обставинам, щодо яких сторона має заперечення.
У своїх запереченнях щодо витрат на правову допомогу відповідач зазначив, що вчинені до відкриття провадження у адміністративній справі є такими, що фактично не пов`язані з розглядом справи, а тому не повинні бути компенсовані, зокрема аналіз акту перевірки позивача, вивчення документів щодо досудового врегулювання спору, написання заперечень на акт, розгляд заперечень тощо. Також відповідач зазначив, що вивчення та аналіз відзиву та узгодженість правової позиції з клієнтом не належать до ч.3 ст.134 КАС України, а їх компенсація суперечить ч.9 ст.139 КАС України, а надання такої послуги, як ознайомлення в ЄДРСР з ухвалою суду першої інстанції про відкриття провадження у справі не потребує спеціальних правових знань і не може бути віднесена до витрат, що підлягають компенсації.
В той же час, наявний в матеріалах справи акт приймання-передачі наданих послуг від 11.11.2019 (а.с.201-202 т.2) не містить інформації щодо надання позивачу послуг по досудовому врегулюванню спору. Натомість у п.4 вказаного акту відображено послугу щодо вивчення документів, які були сформовані в період досудового врегулювання спору (заперечення на акт перевірки, скарги позивача та рішення контролюючого органу.
При цьому, наведені в акті від 11.11.2019 послуги щодо аналізу акту перевірки, ознайомлення з оскаржуваними рішеннями, вивчення документів, консультація та узгодження правової позиції, збір, вивчення та аналіз доказів/документів за період 2016-2018 роки, підготовка позовної заяви, ознайомлення з процесуальними документами, вивчення відзиву та підготовка відповіді на нього належить до витрат на професійну правничу допомогу, визначену в ч.3, 4 ст.134 КАС України, та ст.19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Наведене свідчить про необґрунтованість заперечень контролюючого органу щодо розміру заявлених позивачем до відшкодування витрат на правничу допомогу.
Колегія суддів враховує, що розмір та характер майнових вимог (ціна позову) становить - 254904,79 грн, необхідність аналізу значної кількості господарських документів та фінансової звітності ФОП ОСОБА_1 за період 2016-2018 роки, а також обсяг наданої правничої допомогу свідчить про співмірність заявлених позивачем до відшкодування витрат на правничу допомогу та відсутність підстав для їх зменшення судом.
Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі та за результатами аналізу заявлених позивачем до відшкодування витрат на правничу допомогу в розрізі поданих відповідачем заперечень та їх співмірності, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції шляхом їх стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ГУ ДПС у Київській області згідно з платіжним дорученням № 1227 від 19.11.2019 на суму від 25500,00 грн.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, однак з помилковим застосуванням норм процесуального права під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат позивача на правничу допомогу, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року змінити в мотивувальній частині з урахуванням висновків даної постанови.
Викласти абзац 5 резолютивної частини рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року в наступній редакції:
«Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 25500, 00 грн. (двадцять п`ять тисяч п`ятсот грн 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ 43141377, адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, буд. 5-А).».
В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню. 
Текст постанови виготовлено 30 вересня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                                Н.В.Безименна

Судді                                                                                                    В.О.Аліменко

                                                                                                    А.Ю.Кучма