Постанова                                            
Іменем України
 
10 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 428/5989/20
 
провадження № 61-6622св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області 
від 10 грудня 2020 року у складі судді Шубочкіної Т. В. та постанову Луганського апеляційного суду від 25 березня 2021 року у складі колегії суддів: Коновалової В. А., Карташова О. Ю., Луганської М. В., 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання права власності в порядку спадкування.
Позовна заява мотивована тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді недоотриманої пенсії у сумі 6 293,94 грн, яка була нарахована Управлінням Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області за період з 01 липня 2007 року до 31 жовтня 2010 року як підвищення до пенсії особі, яка має статус дитини війни, але не була виплачена.
Зазначала, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії ННВ № 763230, посвідченого державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_3 05 травня 2018 року, спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її дочка ОСОБА_1 .
Ураховуючи зазначене та уточнені позовні вимоги,  ОСОБА_1 просила суд:
- визнати її спадкоємцем за законом після смерті її матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на недоотримані останньою пенсійні виплати у розмірі 6 293,94 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування 
за законом після смерті її матері ОСОБА_2 , яка померла 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , на недоотриману останньою за життя суму пенсійних виплат 
у розмірі 6 293,94 грн, згідно з довідкою Управління Пенсійного фонду України у м. Сєвєродонецьку Луганської області від 28 грудня 2017 року 
за № 1206.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач є спадкоємцем за законом майна, що належало її померлій матері ОСОБА_2 , а саме суми доплати підвищення до пенсії як дитині війни за період з 01 липня 2007 року до 31 жовтня 2011 року в розмірі 6 293,94 грн, яка була недоотримана 
ОСОБА_2 у зв`язку зі смертю. Відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача як спадкоємця на отримання зазначеної суми, тому вимоги позивача про визнання права власності на недоотримані 
ОСОБА_2 виплати підлягають задоволенню.
Оскільки позивач є спадкоємцем за законом, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_3, 
то позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання її спадкоємцем за законом після смерті матері  ОСОБА_2 є необґрунтованими.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Луганського апеляційного суду від 25 березня 
2021 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України 
в м. Сєвєродонецьку Луганської області залишено без задоволення.
Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 грудня 2020 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що встановивши, що 
за життя  ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не отримала підвищення до пенсії як дитині війни за період з01 липня 2007 року 
до 31 жовтня 2010 року в загальній сумі 6 293,94 грн,а позивач є її спадкоємицею за законом та у встановленому законом порядку прийняла спадщину, яка складається із зазначеної суми, недотриманої в зв`язку зі смертю, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач як спадкоємиця набула право власності в порядку спадкування 
за законом після смерті матері на недоотриману останньою за життя суму 
6 293,94 грн.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
У травні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 02 листопада 2021 року справу призначено 
до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій 
не звернули уваги на те, що згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 травня 2018 року, серії ННВ № 763230 спадкоємицею зазначеного у цьому свідоцтві майна є ОСОБА_1 , спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: права на доплату підвищення до пенсії як дитині війни за період з 01 липня 2007 року
 до 31 жовтня 2011 року в загальній сумі 6 293,94 грн, а не з суми доплати підвищення до пенсії як дитині війни.
Тобто, згідно із свідоцтвом, спадщина складається з права на доплату, 
а не з суми доплати, як зазначено в оскаржуваних судових рішень. Тому управлінням і було відмовлено позивачу у виплаті вказаної суми виплати, 
з посиланням на те, що статус дитини війни мала померла мати позивача, 
а не сама позивач.
Вважає, що за життя ОСОБА_2 було здійснено нарахування соціальної допомоги як дитині війни за рішенням суду, а тому відповідно до пункту 4 частини першої статті 1219 ЦК України грошові кошти не можуть бути визнані такими, що входять в спадкову масу, оскільки померла не володіла ними на час смерті.
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року 
у справі № 750/7865/18 (провадження № 14-392цс19). 
Відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 не подала.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області 
від 02 лютого 2010 року, яка залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 жовтня 2014 року, визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України 
в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо нездійснення підвищення 
до пенсії ОСОБА_2 та її виплати як дитині війни, за період з 09 липня 
2007 року до 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року до 31 грудня 
2008 року та з 01 січня 2009 року. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області здійснити виплату підвищення до пенсії ОСОБА_2 та її виплатити як дитині війни, згідно із статтею 6 Закону України «Про соціальних захист дітей війни», у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 09 липня 2007 року до 31 грудня 
2007 року, з 22 травня 2008 року до 31 грудня 2008 року та з 01 січня 
2009 року з урахуванням фактично виплаченого.
Згідно з довідкою Управління Пенсійного фонду України 
в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 28 грудня 2017 року, на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження 
від 06 листопада 2011 року № 30624561, яка надійшла до управління 
17 січня 2012 року, де позивачем була ОСОБА_2 , розпорядженням 
від 20 січня 2012 року проведено перерахунок та нараховано доплату підвищення до пенсії як дитині війни за період з 01 липня 2007 року 
до 31 жовтня 2010 року в загальній сумі 6 293,94 грн та включено на додаткову відомість. Станом на 28 грудня 2017 року нарахована сума не виплачена.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 .
11 липня 2018 року ОСОБА_1 зверталася до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області із заявою, в якій зазначала, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом 
від 05 травня 2018 року їй належить право на отримання доплати підвищення до пенсії ОСОБА_2 як дитині війни за період з 01 липня 
2007 року до 31 жовтня 2011 року в загальній сумі 6293,94 грн, тому просила виплатити їй як спадкоємцю зазначену суму.
Відповідач відмовив ОСОБА_1 у виплаті суми 6 293,94 грн, оскільки Законом України «Про соціальний захист дітей війни» право спадщини на статус та пільги дітей війни не передбачено та відповідно до статті 1219 ЦК України право на пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом, не входить до складу спадщини, оскільки це право нерозривно пов`язане 
з особою спадкодавця.
ОСОБА_1 неодноразово, зокрема 31 липня 2018 року, 17 червня 
2020 року, 25 липня 2020 року, зверталась до відповідача із заявами щодо виплати вказаної доплати, проте відповідач відмовив у такій виплаті.
Частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» передбачено, що суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
За даними Єдиного державного реєстру судових рішень постанова Першого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року у справі 
№ 428/90/20 оприлюднена 22 квітня 2020 року.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження в адміністративній справі № 2-а-2606/10. 
10 вересня 2020 року ОСОБА_1 зверталась до Першої Сєверодонецької державної нотаріальної контори із заявою про виправлення помилки 
у свідоцтві про право на спадщину за законом серії ННВ № 763230 
від 05 травня 2018 року в частині визначення складу спадщини, оскільки помилково зазначено, що спадщина складається з права на доплату підвищення до пенсії як дитині війни, замість спадщина складається з суми доплати підвищення до пенсії як дитині війни за період з 01 липня 2007 року по 31 жовтня 2010 року у загальному розмірі 6 293,94 грн (спадкова справа № 74/2018).
Перша Сєвєродонецька державна нотаріальна контора листом 
від 10 вересня 2020 року за № 515/101-16 роз`яснила ОСОБА_1 , що відповідно до пункту 6.13 розділу VІ Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України 
від 22 рудня 2010 року № 3253/5, виправлення помилки застерігається нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису, із зазначенням дати та проставленням свого підпису і печатки на такому застереженні. Виправити помилку, допущену ОСОБА_3 неможливо, оскільки останній був звільнений з посади державного нотаріуса 
у 2018 році, а помилку повинен виправляти той нотаріус, який вчиняв нотаріальну дію.
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення
від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга Управління Пенсійного фонду України 
в м. Сєвєродонецьку Луганської області задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідач необґрунтовано відмовляє у виплаті їй як спадкоємцю 
за законом успадкованих сум пенсії.
Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно 
з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, 
а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові 
і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом 
з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 1227 ЦК України узгоджуються із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (частина перша статті 1216 ЦК України).
Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані 
з особою спадкодавця, зокрема права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.
Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Таким чином, аналіз статей 1218, 1219, 1227 ЦК України свідчить, що законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії (доплат до пенсії).
Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц (провадження 
№ 14-95цс19). 
Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, встановивши, що за життя ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведено перерахунок та нараховано доплату підвищення до пенсії як дитині війни за період з 01 липня 2007 року до 31 жовтня 2010 року 
на загальну суму 6 293,94 грн, проте за життя  ОСОБА_2 не отримала підвищення до пенсії як дитина війни за вказаний період, а позивачка є її спадкоємицею за законом, та у встановленому законом порядку прийняла спадщину, яка складається із зазначеної суми, недотриманої у зв`язку зі смертю спадкодавця, дійшов обґрунтованого висновку, що позивачка як спадкоємиця набула право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері на недоотриману останньою за життя суму 6 293,94 грн.
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій по суті вирішення спору. Судами правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).
Ураховуючи зазначене, доводи касаційної скарги про те, що за життя 
ОСОБА_2 було здійснено нарахування соціальної допомоги як дитині війни за рішенням суду, а тому відповідно до пункту 4 частини першої статті 
1219 ЦК України грошові кошти не можуть бути визнані такими, що входять в спадкову масу, оскільки померла не володіла ними на час смерті, 
не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до вимог статей 1218, 1219, 1227 ЦК України законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії (доплат до пенсії).
Європейський суд з прав людини зауважив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (пункт 26 рішення від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України», заява № 63134/00).
Посилання у касаційній скарзі на те, що судами попередніх інстанцій застосовано норми права без урахування висновку у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 750/7865/18 (провадження 
№ 14-392цс19) не заслуговують на увагу, оскільки у справах встановлені різні фактичні обставини.
Інші доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області залишити без задоволення.
Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 грудня 2020 року та постанову Луганського апеляційного суду від 25 березня 
2021 рокузалишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                               І. А. Воробйова

                                                                                                            Г. В. Коломієць

                                                                                                            Р. А. Лідовець

                                                                                                            Ю. В. Черняк