КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД   

Справа  753/15590/20                                                                             Головуючий у І-й інстанції - Каліушко Ф.А.
апеляційне провадження № 22-ц/824/15872/2021                              Доповідач Заришняк Г.М
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
02 грудня  2021 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого - Заришняк Г.М.
Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.
при секретарі -  Діденку А.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Мороза Віктора Павловича, в інтересах ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації та ОСОБА_4 , про усунення перешкод  у здійсненній права користування будинком,-
 
                                                  В С  Т А Н О В И В:
 
В вересні 2020 року позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні будинком.
В обґрунтування позову вказував, що малолітній ОСОБА_2 та його батьки проживають у садовому будинку площею 235,4 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане підтверджував довідками, виданими керівником садового товариства «Енергетик». Право проживання позивача у зазначеному будинку виникло внаслідок прийняття його у спадок ОСОБА_1 , членом сім`ї якого є позивач. В подальшому, даний садовий будинок було набуто у власність ОСОБА_3 під час проведення електронних торгів із реалізації арештованого майна. Після набуття у власність будинку ОСОБА_3 розпочав чинити перешкоди у користуванні будинком ОСОБА_2 . 
Вказував, що  27.05.2020 р.  ОСОБА_3 намагався силою увірватися до будинку, де позивач проживає разом із батьками, після чого було викликано бригаду швидкого реагування охоронної компанії ТОВ «Охорона-Київ». Після даних подій ОСОБА_3 звернувся до ТОВ «Охорона-Київ» та повідомив, що отримувачем їхніх послуг тепер є він. 
Посилаючись на те, що  ОСОБА_3 почав вчиняти дії, які спрямовані на створення психологічного тиску на малолітнього ОСОБА_2 , здійснює заходи щодо знеструмлення помешкання позивача, що може призвести до псування побутових приладів та нестерпних умов для проживання позивача, просив задовольнити позов та зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди малолітньому ОСОБА_2 у здійсненні ним права користування будинком АДРЕСА_1 .
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року в задоволені позову відмовлено.
В апеляційній скарзі адвокат Мороз В.П., в інтересах ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм  матеріального  та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу  відповідач  ОСОБА_3   просить  в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін,  посилаючись на законність судового рішення.
В судовому  засіданні суду  апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.
Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення  суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 07.05.2020 року були проведені електронні торги з реалізації  садового будинку АДРЕСА_1 , переможцем яких став ОСОБА_3 , який запропонував найвищу ціну за лот №415921 - 921 480 грн. 27.05.2020 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні та зареєстровано право власності на вищевказаний будинок та земельну ділянку.
Цього ж дня, ОСОБА_3 , як власник, намагався вселитись до вищевказаного будинку.
З  Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником будинку АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:90:618:0006, є ОСОБА_3 .
Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.
З аналізу положень статей 391, 396 ЦК України випливає, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором; діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння (ст. 396 ЦК України).
Такий правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 12 лютого 2020 року по справі № 608/1540/18; від 25 вересня 2019 року по справі № 25 вересня 2019 року; від 24 квітня 2019 року по справі № 724/240/17-ц; від 17 квітня 2019 року по справі № 758/13090/13-ц.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1. ст. 81   ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Позивачем не надано суду належних та достовірних доказів, які б підтверджували виникнення у нього права власності чи іншого речового права, зокрема сервітуту, на садовий будинок АДРЕСА_1 . 
Посилання сторони позивача як на доказ  виникнення права власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_4  - подачу нотаріусу заяви про прийняття спадщини на будинок  в порядку спадкування після смерті матері не є достатнім та переконливим доказом, оскільки  саме по собі існування такої заяви ОСОБА_4   без доказів прийняття у встановленому законодавством порядку  спадщини не може свідчити про набуття права власності на нерухоме майно.
Не є підставою для задоволення даного позову  й посилання   позивача на його фактичне місце проживання в спірному будинку, що підтверджується довідками,  виданими СТ «Енергетик», оскільки вказані довідки не підтверджують право власності позивача на спірний будинок.
На підставі  ч.4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Тобто, особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього повноваження власника, зокрема набуває і право володіння. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі № 653/1096/16-ц).
Статтею 204 ЦК України закріплено основоположний принцип цивільних правовідносин, а саме принцип презумпції правомірності правочину. Так, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Аналогічний висновок викладено Великою палатою Верховного Суду у постановах від 23 січня 2018 року справа №203/2612/13-ц; від 21 березня 2018 року справа №760/14438/15-ц; від 23 квітня 2018 року справа № 916/5073/15; від 07 листопада 2018 року справа № 520/6819/14-ц; та Касаційним цивільним судом Верховного Суду постановах від 13 грудня 2018 року справа №592/8761/15-ц; від 12 грудня 2018 року справа № 755/456/13-ц; від 29 листопада 018 року справа № 654/2662/17; від 21 листопада 2018 року справа № 522/20404/14-ц; від 14 листопада 2018 року справа № 203/4566/15-ц; від 08 листопада 2018 року № 201/13011/15-ц.
Враховуючи наведене,  твердження апеляційної скарги  про те, що на даний час існують судові процеси щодо оспоренння  правочину, за наслідками якого ОСОБА_3 набув у власність садовий будинок АДРЕСА_1 , не позбавляє останнього жодних правомочностей власності на такий будинок, в тому числі й правом користування. 
 Статтею 41 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Як зазначено частиною першою та другою статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі №653/1096/16).
Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.
Поряд з цим, стороною апелянта не наведено жодних доказів того, що  використання  спірного садового  будинку відповідачем порушує його права, як власника чи володільця.  
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що користування  ОСОБА_3   належним йому на праві власності садовим будинку на власний розсуд, не може розглядатися як порушення прав позивача, який не підтвердив наявність речових прав на вказаний будинок.
Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, зібраним по справі доказам надав належну правову оцінку та прийшов до обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального  й процесуального  права й не може бути скасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Доводи апеляційної скарги про те, що  ОСОБА_3 вчиняються дії, які негативно  впливають  на права та інтереси позивачів, зокрема  укладення  з ТОВ «Охорона - Київ» договору на  отримання охоронних послуг по оспорюваному житловому будинку, не є підставою для  скасування судового рішення, оскільки, як  було зазначено апелянтом,  ним було подано до Дарницького  УП ГУПН м. Києва заяву  про кримінальне  правопорушення, на підставі якої було відкрито кримінальне провадження  №12020100020003324, в рамках якого встановлюються  обставини, здійснені відповідачем 27 травня 2020 року.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що  судом  безпідставно не було викликано  Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької РДА в м. Києві з метою пояснень щодо предмета спору,  не заслуговують на увагу, оскільки як слідує з матеріалів справи Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької РДА в м. Києві листом від 03.03.2021р. повідомлялася судом про розгляд даної справи, призначений на 16.06.21 р. (а.с.123).
Інші доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування рішення суду першої інстанції, повторюють  доводи позовної заяви й були предметом  розгляду судом першої інстанції, і    суд  дав їм належну правову оцінку.  
Європейський суд з прав людини також вказав, що пункт 1   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення у справі «Проніна проти України»).
При цьому, колегією суддів враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
Керуючись   ст.ст.367, 374,375, 382 ЦПК України, апеляційний  суд, -
 
П О С Т А Н О В  И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Мороза Віктора Павловича, в інтересах   ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього     ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає  законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня виготовлення повної постанови.
 
Повний текст постанови виготовлений  _06 грудня  2021  року.
 
 Головуючий
 
  Судді: