ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 915/769/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Богатиря К.В.
суддів: Бєляновського В.В., Філінюка І.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.08.2021 (суддя суду першої інстанції – Ржепецький В.О., час і місце оголошення рішення: 25.08.2021 (повний текст складено – 25.08.2021), м. Миколаїв, вул. Адміральська, 22, Господарський суд Миколаївської області)
по справі № 915/769/21
за позовом: Миколаївського міського центру зайнятості 
до відповідача: Головного управління ДФС у Миколаївській області 
про: відшкодування збитків,

ВСТАНОВИВ:

Миколаївський міський центр зайнятості звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Головного управління ДФС у Миколаївській області про стягнення суми допомоги по безробіттю у розмірі 20510,50 грн., виплаченої ОСОБА_1 , поновленому на службі у податковій міліції Державної фіскальної служби України на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ першого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Миколаївській області.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на приписи статей 34, 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та невиконання відповідачем обов`язку відшкодувати суми виплаченого забезпечення, наданих ОСОБА_1 , як безробітному, у зв`язку з поновленням останнього за рішенням суду на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ першого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Миколаївській області з 04.03.2019.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 25.08.2021 позов задоволено; стягнуто з Головного управління ДФС у Миколаївській області на користь Миколаївського міського центру зайнятості суму допомоги по безробіттю у розмірі 20510,50 грн., виплаченої ОСОБА_1 , поновленому на службі у податковій міліції Державної фіскальної служби України на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ першого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Миколаївській області, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн.
Дане рішення було обґрунтовано тим, що відповідачем не було виконано встановленого Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" обов`язку, відшкодувати суми виплаченого забезпечення, наданих ОСОБА_1 , як безробітному, у зв`язку з поновленням останнього за рішенням суду на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ першого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Миколаївській області з 04.03.2019.
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.08.2021 по справі №915/769/21. 
Заперечення апелянта обґрунтовано посиланням на те, що наразі, згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ГУ ДФС у Миколаївській області знаходиться в стані припинення. Державною фіскальною службою України спільно з ГУ ДФС у Миколаївській області розроблено план заходів щодо ліквідації, який, наразі, здійснюється. Станом на сьогодні, у зв`язку з безспірним списанням коштів (судовий збір та судові витрати), рахунки ГУ ДФС у Миколаївській області заблоковано, що не дає можливості використати кошти в повному обсязі в межах кошторисних призначень.
Апелянт також зазначає, що наслідком прийнятого оскаржуваного рішення є подвійна відповідальність ГУ ДФС у Миколаївській області, оскільки за рішенням суду 25.06.2019 по справі № 400/854/19 ОСОБА_1 було поновлено на посаді та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.08.2021 по справі № 915/769/21 передбачає ще і виплату суми соціальної допомоги по безробіттю, виплаченої Миколаївським міським центром зайнятості за той самий проміжок часу, що і виплачений середній заробіток. Фактично ОСОБА_1 отримав подвійні нарахування за кожен місяць періоду, що передував поновленню на посаді.
Керуючись викладеним вище, апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 25 серпня 2021 року по справі №915/769/21, прийняти нове рішення, яким відмовити Миколаївському міському центру зайнятості в задоволені позову в повному обсязі.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 915/769/21 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді - Бєляновський В.В., Філінюк І.Г., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2021.
На момент надходження апеляційної скарги, матеріали справи № 915/769/21 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.08.2021 по справі №915/769/21 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Миколаївської області невідкладно надіслати матеріали справи № 915/769/21 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
20.10.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №915/769/21.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.10.2021 апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.08.2021 по справі №915/769/21 - залишено без руху; встановлено Головному управлінню ДФС у Миколаївській області строк для усунення недоліків при поданні апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів надсилання копії апеляційної скарги та доданих до неї документів листом з описом вкладенням на адресу Миколаївського міського центру зайнятості - протягом 10 днів з дня вручення копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху; роз`яснено апелянту, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається скаржнику. 
08.11.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги до якої було додано докази надсилання копії апеляційної скарги та доданих до неї документів листом з описом вкладення на адресу Миколаївського міського центру зайнятості. Таким чином недоліки апеляційної скарги було усунуто.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 поновлено Головному управлінню ДФС у Миколаївській області строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.08.2021 по справі №915/769/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.08.2021 по справі №915/769/21; розгляд апеляційної скарги Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.08.2021 по справі №915/769/21 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 02.12.2021; зупинено дію рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.08.2021 по справі №915/769/21.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.12.2021, не змінюючи суті, виправлено описку у тексті ухвал Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.10.2021, 25.10.2021 та 15.11.2021 у справі №915/769/21, а саме: у тексті ухвал замість Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області (код ЄДРПОУ 39394277) читати Головне управління ДФС у Миколаївській області (код ЄДРПОУ 39394277).
Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали апеляційного господарського суду від 15.11.2021, якою відкрито апеляційне провадження у справі №915/769/21, направлялася на електронну адресу позивача та відповідача 17.11.2021 та була отримана в цей же день, що підтверджується роздруківками з електронної пошти (додані до матеріалів апеляційного оскарження). Окрім того, копія даної ухвали була отримана представником апелянта наручно.
Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Ухвала Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.11.2021, якою відкрито апеляційне провадження у справі №915/769/21, була оприлюднена на офіційному веб-порталі судової влади України 16.11.2021. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України».)
Тобто учасники справи були повідомлені належним чином про розгляд апеляційним господарським судом апеляційної скарги в письмовому провадженні без виклику сторін.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Наказом Голови Державної фіскальної служби України №58-ос від 04.03.2019 ОСОБА_1 був звільнений зі служби у податкові міліції Державної фіскальної служби України з посади старшого оперуповноважений з особливо важливих справ першого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Миколаївській області. 
11.04.2019 ОСОБА_1 був зареєстрований у Миколаївському міському центрі зайнятості як безробітний та з 19.04.2019 отримував виплату допомоги по безробіттю.
25.03.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС у Миколаївській області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ ДФС України від 04.03.2019 №58-ос про звільнення з 04.03.2019 з посади та податкової міліції ДФС України у запас (з постановкою на військовий облік) за підпунктом «г» (через скорочення штатів) - при відсутності можливості використання на службі, пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 29.07.1991 № 114, підполковника податкової міліції ОСОБА_1 (М-019967), старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ першого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Миколаївській області;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС України у Миколаївській області від 05.03.2019 № 88-0 «Про оголошення наказу», яким оголошено наказ ДФС України від 04.03.2019 № 58-ос;
- поновити ОСОБА_1 на роботі (на службі) у податковій міліції Державної фіскальної служби України на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ першого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Миколаївській області Головного управління ДФС у Миколаївській області;
- стягнути з ДФС України та ГУ ДФС у солідарному порядку середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 04.03.2019 по дату винесення судового рішення.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.06.2019 у справі №400/854/19 позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ ДФС України від 04.03.2019 № 58-ос про звільнення ОСОБА_1 з 04.03.2019 з посади та податкової міліції ДФС України у запас (з постановкою на військовий облік) за підпунктом «г» (через скорочення штатів) - при відсутності можливості використання на службі, пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 29.07.1991 № 114. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДФС України у Миколаївській області від 05.03.2019 № 88-0 «Про оголошення наказу». Поновлено ОСОБА_1 на роботі (на службі) у податковій міліції Державної фіскальної служби України на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ першого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Миколаївській області Головного управління ДФС у Миколаївській області. Стягнуто з Головного управління ДФС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.03.2019 по 25.06.2019 у розмірі 32938,01 грн. Стягнуто з Головного управління ДФС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за один місяць у розмірі 11499,19 грн. В решті позовних вимог - відмовлено.
Зазначене рішення залишено в силі постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2019.
Наказом Державної фіскальної служби України №2112-о від 24.12.2019 на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.06.2019 у справі №400/854/19 скасовано наказ ДФС України від 04.03.2019 № 58-ос «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлено ОСОБА_1 (М-019967) на службі у податковій міліції Державної фіскальної служби України на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ першого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Миколаївській області Головного управління ДФС у Миколаївській області.
За час перебування на обліку в центрі зайнятості з 18.04.2019 по 07.07.2019 ОСОБА_1 отримав допомогу по безробіттю у сумі 20510,50 грн, що підтверджується розрахунковою довідкою Миколаївського міського центру зайнятості б/н від 12.04.2021 (а.с.16). 
14.04.2021 позивачем направлено відповідачу претензію № 482/2-21м щодо повернення перерахованої ОСОБА_1 суми допомоги по безробіттю в розмірі 20510,50 грн, шляхом перерахування її на р/р UA728201720355409142700706115 Держказначейська служба України, м. Київ, одержувач – Миколаївський міський центр зайнятості впродовж 15 календарних днів з моменту отримання претензії (а.с. 17-18).
Відповіді від відповідача на претензію позивачем не отримано, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Відповідач щодо обставин отримання ОСОБА_1 від позивача суми допомоги по безробіттю в розмірі 20510,50 грн. не заперечує, що надає підстави в порядку ст. 75 ч. 1 ГПК України вважати вказані вище обставини такими, які визнаються учасниками справи, тому не підлягають доказуванню. 

Предметом спору у даній справі є спірні правовідносини, що виникли з обов`язку відповідача відшкодувати Миколаївському міському центру зайнятості виплаченої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю на підставі частини четвертої статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 № 1533-III.
Так, статтею 1 вказаного закону встановлено наступне:
загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття є система прав, обов`язків та гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття;
страховик - Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - Фонд);
страховий випадок – подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи, внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу;
втрата роботи з незалежних від застрахованих осіб обставин – припинення трудового договору відповідно до статті 36 (пункти 1, 2, 3), статті 38 (у разі неможливості продовження роботи, а також невиконання роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору), статті 39, статті 40 (пункти 1, 2, 5, 6) Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, а для військовослужбовців – звільнення зі служби з поважних причин без права на пенсію (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, за станом здоров`я, у зв`язку із закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, через сімейні обставини або з інших поважних причин відповідно до законодавства про військовий обов`язок і військову службу).
Терміни “застрахована особа”, “страхувальники” та “роботодавці” вживаються в Законі у значенні, наведеному у Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»).
Так, застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; 
страхувальники – роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок; 
роботодавці – підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою  підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб  підприємців), у тому числі філії, представництва,  відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами (ст. 4 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”). 
Згідно ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробіття – соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування;
безробітний – особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи;
зареєстрований безробітний – особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи;
соціальний захист у разі настання безробіття – комплекс заходів, що передбачений загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття та законодавством про зайнятість населення.
Кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом: участі в загальнообов`язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття; надання безоплатних соціальних послуг, зокрема, інформаційно-консультаційних та профорієнтаційних, професійної підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації з урахуванням попиту на ринку праці, сприяння у працевлаштуванні, зокрема, шляхом фінансової підтримки самозайнятості та реалізації підприємницької ініціативи відповідно до законодавства; надання особливих гарантій працівникам, які втратили роботу у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці; надання додаткової гарантії зайнятості окремим категоріям населення, які не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці (ст. 9 Закону України «Про зайнятість населення»).
Статусу безробітного може набути, зокрема, особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного надається у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України (ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення»).
Зареєстровані безробітні мають право на: безоплатне одержання від територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції: послуг з пошуку підходящої роботи та сприяння у працевлаштуванні, в тому числі на громадські та інші роботи тимчасового характеру; консультаційних, інформаційних та профорієнтаційних послуг з метою обрання або зміни виду діяльності (професії); інформації про свої права та обов`язки як безробітного; відомостей про себе, які містяться в Єдиній інформаційно-аналітичній системі; матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” та цього Закону; збереження права на виплату допомоги по безробіттю на період участі у громадських та інших роботах тимчасового характеру (тривалістю до 180 днів, зокрема у разі заміщення тимчасово відсутнього працівника) у розмірах, встановлених до укладення ними строкового трудового договору на участь у таких роботах; оскарження, у тому числі до суду, дій або бездіяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, їх посадових осіб, що призвели до порушення прав щодо зайнятості особи (ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення»).
Одним з видів матеріального забезпечення за цим Законом є, зокрема, допомога по безробіттю (ст. 1 Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»).
За приписами ч. 2 ст. 21 Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Згідно з абз. 7 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття має право стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.
Відповідно до абз.2 ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду.
Таким чином, відповідно до ст. 34, 35 Закону №1533-III, Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття має право стягувати з роботодавця суму виплачених страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а роботодавець - зобов`язаний відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.09.2018 у справі № 902/291/17).
Відповідно до абз. 2 п. 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», функції виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, які здійснювалися органами державної служби зайнятості відповідно до цього Закону, починаючи з 2013 року покладаються на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, та його територіальні органи.
Згідно з п. 1 розділу ІІ Положення про державну службу зайнятості, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 14.06.2019 № 945 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), завдання з реалізації державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, соціального захисту від безробіття покладено на Державну службу зайнятості (далі - Служба).
За змістом п. 1-3 розділу ІІІ цього Положення Державний центр зайнятості, який є головною державною установою у централізованій системі державних установ Служби, виконує повноваження безпосередньо та через регіональні центри зайнятості та їхні філії, базові центри зайнятості, забезпечуючи, зокрема, надання соціальних послуг та виплату матеріального забезпечення відповідно до законів України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та "Про зайнятість населення", а також стягнення відповідно до закону коштів Фонду, виплачених особам, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачених на надання соціальних послуг безробітним.
Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що роботодавці - це підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами (частина перша статті 4 Закону). 
Таким чином, ключовою ознакою роботодавця в правовідносинах, що виникають у зв`язку із загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у т. ч. на випадок безробіття, зокрема для цілей відшкодування суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному в порядку статей 34, 35 Закону № 1533-III, є самостійне ведення таким суб`єктом розрахунків із застрахованими особами (подібний за змістом висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 927/171/17).
Як було встановлено вище, рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.06.2019 у справі №400/854/19, залишеним в силі постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2019, визнано протиправним та скасовано наказ ДФС України від 04.03.2019 року № 58-ос про звільнення ОСОБА_1 , поновлено ОСОБА_1 на роботі (на службі) у податковій міліції Державної фіскальної служби України на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ першого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Миколаївській області Головного управління ДФС у Миколаївській області, стягнуто з Головного управління ДФС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.03.2019 року по 25.06.2019 року у розмірі 32938,01 грн, стягнуто з Головного управління ДФС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за один місяць у розмірі 11499,19 грн.   
Наказом ДФС України № 2112-0 від 24.12.2019 на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.06.2019 у справі № 400/854/19 ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ першого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Миколаївській області Головного управління ДФС у Миколаївській області. 
З огляду на викладені вище обставини, колегія суддів вважає, що Головне управління ДФС у Миколаївській області не виконало свій обов`язок, передбачений ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення з Головного управління ДФС у Миколаївській області суми виплаченого забезпечення ОСОБА_1 у розмірі 20510,50 грн.

Посилання апелянта на те, що відповідач перебуває у стані припинення, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 17 Положення про Головне управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області, затвердженого наказом ДФС України від 01.02.2019 № 80, ГУ ДФС є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, інші печатки і штампи, власні бланки, рахунки в органах Казначейства та банках.
На час розгляду апеляційної скарги Головне управління ДФС у Миколаївській області, як юридична особа не припинене, хоча і перебуває у стані припинення, про що 06.08.2019 внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", у разі приєднання юридичних осіб здійснюється державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті приєднання, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються. Приєднання вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються.
Відтак, виходячи з положень ст. 91, 92, 96 та 104 ЦК України юридична особа, що реорганізується через приєднання, відповідає за своїми майновими зобов`язаннями самостійно до моменту припинення і переходу майна, прав і обов`язків до правонаступників в результаті реорганізації шляхом приєднання.
Належні докази про те, що відповідач як юридична особа на час винесення рішення судом першої інстанції, був припинений, а до правонаступника в результаті реорганізації шляхом приєднання перейшли майно, права та обов`язки, у матеріалах даної справи, відсутні. 
Викладеним вище підтверджується, що саме Головне управління ДФС у Миколаївській області є роботодавцем стосовно ОСОБА_1 в розумінні ч. 4 ст. 35 Закону № 1533-III та належним відповідачем за заявленими позивачем вимогами, позаяк ОСОБА_1 призначався, звільнявся та поновлювався на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ першого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Миколаївській області, яка перебувала у складі Головного Управління ДФС у Миколаївській області, а тому саме на цей орган покладено обов`язок відшкодувати суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у зв`язку з поновленням останнього на роботі за рішенням суду. 
Посилання апелянта на те, що в зв`язку з безспірним списанням коштів, рахунки ГУ ДФС у Миколаївській області заблоковано, що не дає можливості використати кошти в повному обсязі, не приймається до уваги колегією суддів з огляду на наступне.
Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.
Відповідно до положень статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.
Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України та в рішенні від 30.11.2004 у справі Бакалов проти України зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Тобто, з наведеного полягає, що відповідач відповідає за своїми зобов`язаннями, що виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від наявності чи відсутності бюджетних асигнувань.
Правовий висновок про те, що сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання викладено в постанові ВСУ від 22.03.2017 у справі №3-77гс17, у постановах КГС у складі ВС від 27.03.2018 у справах №925/246/17, №925/974/17, а також у постановах ВП ВС від 10.04.2018 у справі №12-46гс18 та від 17.04.2018 у справі №911/4249/16.
Не заслуговують на увагу й доводи скаржника щодо можливого подвійного стягнення суми, оскільки сума соціальної допомоги по безробіттю, виплачена позивачем ОСОБА_1 та стягнення якої є предметом даного позову, підлягає відшкодуванню в порядку, встановленому статтями 34, 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", а виплати, що були присуджені ОСОБА_1 на підставі рішення суду в порядку частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю, є сумою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тобто види юридичної відповідальності відповідача перед позивачем та перед безробітнім, є різними, що не суперечить приписам ст. 61 Конституції України.
Аналогічна позиція щодо стягнення виплаченої допомоги по безробіттю з роботодавця міститься в постановах Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №910/12913/17, від 22.03.2018 у справі №914/913/17 та від 12.07.2018 у справі №914/586/17.
Таким чином, допомога по безробіттю та виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу є різними видами відповідальності відповідача, оскільки мають різні правові підстави застосування.
Слід також відзначити, що Велика Палата у постанові від 09.07.2018 у справі №914/1875/17 зазначила, що саме оплата за час вимушеного прогулу зменшується, в тому числі, на отриману допомогу по безробіттю, а не навпаки. Вищевказана ч.4 ст.35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", покладена в основу даного позову, не передбачає жодних підстав чи можливостей зменшити суму виплаченого безробітному та вартості наданих соціальних послуг безробітному, які підлягають відшкодуванню роботодавцем у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, в тому числі, і на суму коштів, стягнутих в якості оплати за час вимушеного прогулу.
Згідно з статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Висновки апеляційного господарського суду:

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Будь-яких підстав для скасування рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.08.2021 по справі №915/769/21 за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.
За вказаних обставин оскаржене рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.08.2021 по справі №915/769/21 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на відповідача.

Керуючись статтями 269-271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.08.2021 по справі №915/769/21 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.08.2021 по справі №915/769/21 залишити без змін.
Відповідно до ст. 287 ч. 3 ГПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню за винятком випадків, передбачених п.п. а), б), в), г) п. 2) ч. 3 ст. 287 цього Кодексу.
Постанову складено та підписано 16.12.2021.

Головуючий                                                                                      К.В. Богатир

Судді:                                                                                                 В.В. Бєляновський

І.Г. Філінюк