ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 жовтня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/6108/20	
                                                                                          Суддя І інстанції – Сацький Р.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чепурнова Д.В. (доповідач),
                               суддів:  Іванова С.М., Мельника В.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі  апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Управління соціального захисту населення Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому, з урахування заяви про зміну предмету позову, просив:
- визнати протиправною бездіяльність Держави Україна в особі Управління соціального захисту населення Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної разової допомоги як учасника бойових дій за 2020 рік відповідно до статті 12 Закону України №3551-ХІІ у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком (визначеної законом про Державний бюджет України на 2020 рік);
- зобов`язати Державу Україна в особі Управління соціального захисту населення Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 05 травня 2020 року як учасника бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ з урахуванням виплачених сум у 2020 році.
- стягнути з Держави Україна в особі Управління соціального захисту населення Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 25145,00 грн. завданої законом, що визнаний неконституційним.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07 травня 2021 року позовну заяву задоволено частково.
Визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області щодо перерахунку та виплати ОСОБА_1 щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі меншому, ніж передбачено ч. 5  ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Зобов`язано Управління соціального захисту населення Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня як учаснику бойових дій за 2020 рік відповідно до  ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»  у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати частково, а саме: рішення в частині про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення шкоди у розмірі 25145,00 грн., завданої законом який визнаний неконституційним, і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що недоотримані суми разової грошової допомоги до 5 травня, виплата яких передбачена ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у період дії п.26 розд. VI Бюджетного кодексу України (2005-2020), який визнано неконституційним, є збитками для позивача у вигляді недоотриманих доходів (упущена вигода).
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 травня 2021 року в частині задоволених позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому, з огляду на положення статті 308 КАС України  в апеляційному порядку не переглядається.
При цьому 21 жовтня 2021 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про заміну відповідача у справі - Управління соціального захисту населення Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області на його правонаступника Управління соціального захисту населення Василівської районної державної адміністрації Запорізької області.
Розглянувши зазначене клопотання, суд не знаходить підстав для заміни відповідача у справі, виходячи з наступного.
Згідно із ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Водночас, матеріали справи не містять документів, які свідчать про припинення органу державної влади - Управління соціального захисту населення Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області та визначення його правонаступником  Управління соціального захисту населення Василівської районної державної адміністрації Запорізької області.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 17.05.2011.
Відповідачем була виплачена частина щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік, в сумі 1390 грн.
Не погоджуючись з розміром отриманої грошової допомоги за 2020 рік, представник позивача звернулась до відповідача 1 із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити заявнику невиплачену частину одноразової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій за 2020 рік у сумі 8190,00 грн з урахуванням раніше виплачених сум.
Листом від 26  травня 2020 року №01-41/0454 Управління соціального захисту населення Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області повідомив позивача про те, що одноразова грошова допомога до 5 травня виплачена в розмірі, передбаченому  постановою Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 №112. Також зазначив, що виходячи з реальних фінансових ресурсів державного бюджету, передбачених на виплату грошової допомоги у 2020 році, органи соціального захисту проводять її відповідно до положень  Закону України "Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту"  у межах бюджетних призначень.
Вважаючи протиправними дії відповідача, які полягають у відмові у перерахунку та виплаті разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком у 2020 році, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання Управління соціального захисту населення Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 05 травня 2020 року як учасника бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ з урахуванням виплачених сум у 2020 році суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020   відновлено дію частини 5   статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"   у редакції   Закону №367-XIV від 25.12.1998 року, згідно з якою щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком,   позивач як учасник бойових дій мав право на отримання щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив того, що оскільки рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 не поширюється на юридичні факти, що виникли до прийняття такого рішення, то наданий позивачем розрахунок матеріальної шкоди за період з 2015 року по 2019 рік не може братись до уваги.
Колегія суддів переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, виходить з наступного.
Статтею ст. 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх службових повноважень.
Відповідно до ч. 3 ст. 152 Конституції України матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.
Спеціальний закон, який визначає порядок та механізм відшкодування шкоди, завданої актом, що визнаний неконституційним, відсутній.
Підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено положеннями Цивільного кодексу України.
За загальним правилом, закріпленим у ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 1 ст. 1175 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.
Отже, положення цієї статті підлягають застосуванню тільки у випадках, коли нормативно-правовий акт органу державної влади визнається незаконним і скасовується.
Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Тобто, поняття "збитки" передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.
Однак, недоотриманий позивачем розмір разової допомоги до 5 травня не може вважатися збитками у розумінні ст. 22 Цивільного кодексу України.
При цьому, колегія суддів зазначає, що положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
У відповідності до ст. 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 814/1274/17, за загальним правилом рішення Конституційного Суду України змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, якщо інше не встановлено самим рішенням.
Оскільки дія рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 не поширюється на юридичні факти, що виникли до прийняття такого рішення, то наданий позивачем розрахунок матеріальної шкоди за період з 2015 року по 2019 рік не може братись до уваги.
Отже, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивачем не надано доказів завдання майнової шкоди, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 КАС України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 травня 2021 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повне судове рішення складено 26 жовтня 2021 року.

Головуючий - суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник