КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/11024/2021           
справа №755/7369/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2021 року                                                                                                          м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.
 
            розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 листопада 2020 року, ухваленого під головуванням судді Савлук Т.В.
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
 
встановив:
 
В травні 2020 року АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 73648,94 грн заборгованості за кредитним договором.
 
Вимоги обґрунтовує тим, що 04 грудня 2015 року між сторонами виникли кредитні правовідносини шляхом заповнення позичальником анкети-заяви, відповідно до якої остання приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та погодилася, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами становить договір про надання банківських послуг.
 
Згідно із доводами позовної заяви позичальник отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, в подальшому ліміт збільшено до 15000 грн, при цьому кредитний ліміт може змінюватися за ініціативою банку.
 
У зв`язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань станом на 28 квітня 2020 року заборгованість становить 73648,94 грн що складається із:
-       42110,05 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту;
-       15102,76 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України;
-       12452, 85 грн пені;
-       500 грн. штраф (фіксована частина);
-       3483,28 грн штраф (процентна частина).
 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 листопада 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
 
Не погодившись з ухваленим рішенням, AT ''ПРИВАТБАНК" подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, позовні вимоги  задовольнити в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.
 
Посилається на те, що між сторонами укладено договір, позичальник погодився на його умови, а активувавши кредитну карту почав використовувати кредитні кошти. Окрім того, підписавши заяву, позичальник погоджується і з іншими умовами, які розміщені на сайті банку та у сукупності становлять весь договір та правом банку змінювати кредитний ліміт.
 
Вказує, відповідач користувалась коштами та зверталась до банку з метою перевипуску картки. 
 
Зазначає, що на підтвердження вимог надано виписку по рахунку, яка є належним доказом існування заборгованості.
 
Вказує, що відповідач не надала жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона не знала про умови кредитування.
 
Щодо тієї обставини, що сума боргу за тілом кредиту більша ніж наданий кредитний ліміт зазначає про неврахування судом тієї обставини, що позичальник скористався послугою "миттєва розстрочка".
 
Також вказує на безпідставність висновків суду про відмову у стягненні процентів.
 
Відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що сума до стягнення перевищує суму кредитного ліміту 15000 грн. Вказує, що неодноразово зверталась до банку з приводу заперечень користування миттєвою розстрочкою.
 
Посилається на те, що єдиним документом підписаним нею особисто є Анкета-зява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка не містить умов про кредитування. 
 
Зазначає, що документи, на які посилається банк, не відповідають вимогам до первинних документів відповідно до Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, а саме виписка по рахунку не завірена, розрахунки заборгованості станом на 30 вересня 2019 року та 28 квітня 2020 року не містять дати складання, зазначення ПІБ особи, яка їх склала.
 
Вказує, що позивачем не надано суду відомостей про кредитні карти, передбачені умовами Анкети-заяви, не надано відомостей щодо типу та строку дії кредитних карток, що є істотними умовами договору.
 
Зазначає, що надані позивачем докази не підтверджують виникнення між сторонами кредитних правовідносин.
 
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.                      
 
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм, матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що банк не довів факту укладення між сторонами кредитного договору та наявність грошового зобов`язання за ним згідно із тими умовами договору та підставами позову, на які посилається позивач.
 
Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.
 
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
 
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
 
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Тобто, метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов`язків щодо обраного ними кола відносин.
 
Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін.
 
Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
 
Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту частини 1 статті 638 та статті 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.
 
Правовідносини між сторонами можуть виникати унаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої (стаття 634 ЦК України). Про ознайомлення із запропонованими умовами сторона, яка приєднується, має засвідчити своїм підписом, чи іншим способом про ознайомлення та погодження (стаття 207 ЦК України).
 
 Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
 
Кредитна банківська платіжна картка надає змогу здійснювати операції за дебетом картрахунку в межах установленого банком-емітентом ліміту кредиту.
 
 Кредитна схема передбачає здійснення розрахунків за виконані клієнтом операції з використанням платіжної картки за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит (у межах кредитної лінії).
 
Підставою позову є невиконання кредитних зобов`язань, що пов`язані із видачею кредитних коштів.
 
Статтею 1054 ЦК України установлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
 
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
 
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
 
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цій справі АТ КБ "ПриватБанк").
 
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, такі повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Саме банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна уважати, що в такому випадку споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
 
Оформлення договірних відносин, у разі виникнення спору, повинно забезпечувати рівні можливості для сторін доводити факт укладення договору на тих чи інших умовах, а суд дослідити та оцінити такі умови. Обравши спосіб, відповідно до якого клієнт AT "ПРИВАТБАНК" лише вказує, що він ознайомився з умовами, які викладені окремо на веб-сайті банку в мережі Інтернет та вони можуть змінюватися, проте клієнт зобов`язаний стежити за такими змінами, банк, тим самим, добровільно допускає настання ризику доведення своїх вимог та факту належної обізнаності клієнта банку із умовами, на яких відбувається кредитування.
 
Згідно із статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
 
З матеріалів справи убачається, що 04 грудня 2015 року у формулярі анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку вказано  інформацію про персональні та контактні дані відповідача, у відповідності із змістом якої ОСОБА_1 погодилась на те, що ця заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами складають договір про надання банківських послуг, із якими клієнт банку ознайомився та згоден з ними, зобов`язується їх виконувати. Анкета-заява не містить відомостей про виникнення між сторонами кредитних правовідносин. 
 
Матеріалами справи підтверджено та це не заперечується відповідачем, що сторони перебувають у договірних відносинах та ОСОБА_1 є клієнтом  банку.
 
У цій справі банк на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок заборгованості та виписку по рахунку.
 
Відповідно до наданої виписки по рахунку убачається, що існує від`ємне значення по рахунку, тобто існує заборгованість.
 
Згідно із положеннями статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
 
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
 
Відтак виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
 
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц.
 
Отже відповідно до зібраних у справі доказів убачається, що при зверненні до суду банк довів наявність між сторонами грошових зобов`язань, які є невиконаними. 
 
Заперечення скаржника проти виписки по рахунку, наданої банком, апеляційний суд відхиляє, оскільки скаржником не надано доказів, які спростовували б здійснення відповідних банківських операцій та/або свідчили б про інші дані вчинених банківських операцій.
 
Окрім того, відповідач, заперечуючи проти боргу за тілом кредиту, зокрема,  у відзиві,  що наданий в суді першої інстанції, зазначила, що 01 грудня 2018 року відбулись операції по переказу коштів з особистої картки на загальну суму 28011,86 грн (17982,74 грн з яких за рахунок сервісу "миттєва розстрочка"), разом з тим таких операцій вона не здійснювала. Із зазначеного приводу зверталась до банку, за даними якого операції відбулись у системі інтернет-банкінгу та успішно підтверджені паролем. Також звернулась до правоохоронних органів, про що в Єдиний реєстр досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження.
 
Згідно даних Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань убачається, що 07 лютого 2019 року надійшла заява від ОСОБА_1 про те, що 01 грудня 2018 року невідома особа з банківської карти заволоділа грошовими коштами в розмірі 12500 грн, а також був взятий кредит "Мгновенная рассрочка" на загальну суму 17000 грн.  
 
Згідно даних відповідей АТ КБ "Приватбанк" на звернення відповідача від 17 січня 2019 року установлено, що спірні транзакції були успішно підтверджені паролем, направленим на фінансовий номер ОСОБА_1 . При цьому, було зафіксовано зміну паролю для входу до системи інтернет-банкінгу "Приват24".
 
Згідно даних відповідей Дніпровського управління поліції Головного управління  Національної поліції у м.Києві, останнім розглянуто звернення ОСОБА_1 від 02 листопада 2018 року, яке зареєстровано до Єдиного обліку за №96732, а також звернення від 12 січня 2019 року, яке зареєстровано до Єдиного обліку за №2240. За обома зверненнями установлено, що відомості, які б вказували на вчинення кримінального правопорушення, відсутні. При цьому, безпосередньо самі звернення, на які надавалась відповідь, до матеріалів справи не долучено, а  Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань стосується звернення  ОСОБА_1 від  07 лютого 2019 року.
 
Аналіз зазначеного дає підстави для висновку про відсутність беззаперечних доказів про використання кредитних коштів поза волею позичальника, оскільки об`єктивних даних про це матеріали справи не містять.
 
Отже вимоги щодо заборгованості за тілом кредиту в розмірі 42110,05 грн апеляційний суд уважає доведеними. Висновки суду першої інстанції в цій частині суперечать зібраним доказам, оскільки суд вказав на відсутність виписки по рахунку, яка фактично долучена до матеріалів справи. Окрім того, згідно відзиву відповідача на позовну заяву, то заперечення проти позову в частині тіла кредиту зводились лише в частині певних операції, які описані вище.
 
Разом з тим апеляційний суд погоджується з висновками суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог в іншій частині.
 
Виписка по рахунку не пояснює конкретних умов, на яких відбувається кредитування, зокрема розміру процентів, неустойки, порядку та строків їх сплати.
 
При пред`явленні позову банком наданий витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", у яких містяться умови щодо пільгового періоду, базової процентної ставки, неустойки для наступних видів кредитних карт:
-  Універсальна, 30 днів пільгового періоду;
-  Універсальна, 55 днів пільгового періоду;
-  Універсальна Contract;
-  Універсальна GOLD.
 
При цьому, для карток "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та "Універсальна Contract" процентна ставка для всього періоду кредитування вказана як незмінна, а для інших карток процентна ставка підвищується у чітко вказані дати. Також є відмінності у розмірах та порядку нарахування неустойки.
 
Використання даних наведених Тарифів є можливим лише за умови, якщо відомо про те, яку конкретно картку отримав позичальник, інакше втрачається зв`язок між тарифами та умовами кредитування, які були обрані позичальником, та, виходячи з чого, має орієнтуватися суд під час розгляду справи.
 
Довідка щодо переліку виданих карток не містить необхідної доказової інформації.
 
Ураховуючи, що при зверненні до суду банк не довів факту укладення між сторонами кредитного договору на відповідних умовах, суд першої інстанції дійшов законного висновку про відмову у задоволенні позову в частині неустойки.
 
Щодо посилання позивача на Умови та Правила надання банківських послуг, суд зазначає наступне.
 
Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №342/180/17 (провадження №14-131цс19) у постанові від 03 липня 2019 року з аналогічних правовідносин зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. 
 
Відтак відсутні підстави уважати, що при укладенні договору АТ КБ "ПРИВАТБАНК" дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-ХІІ щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які уважав узгодженими банк.
 
Щодо вимог про стягнення процентів відповідно до статті 625 ЦК України у збільшеному розмірі, що визначений в Умовах та Правилах, а відтак погоджений сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем не доведено факту узгодження таких умов  кредитного договору, а вказані Умови та Правила не можуть бути застосовані для вирішення цієї справи. 
 
Відтак суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками, пені і штрафу та доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують.
 
Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір стягується пропорційно до задоволених вимог.
 
За наслідками розгляду позовних вимог такі задоволені у загальному розмірі 42110,05 грн, що становить 57,18% від ціни позову 73648,94 грн.
 
При зверненні до суду першої інстанції судовий збір сплачено у сумі 2102 грн та 57,18% від цієї суми становить 1201,92 грн, які підлягають стягненню з відповідача.
 
За подання апеляційної скарги сплачено 3153 грн. За наслідками розгляду апеляційної скарги вимоги задоволено в розмірі 57,18% від ціни позову 73648,94 грн, відтак розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача у зв`язку із апеляційним провадженням становить 1802,89 грн.
 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ: 
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" задовольнити частково.
 
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 листопада 2020 року скасувати в частині вирішення позовних вимог щодо заборгованості за тілом кредиту та ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" 42110,05 грн заборгованості за тілом кредиту.
 
В іншій  частині рішення суду залишити без змін.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" судовий збір у розмірі 1201,92 грн, що сплачено при зверненні до суду першої інстанції, та 1802,89 грн у зв`язку із апеляційним провадженням.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складено 12 жовтня 2021 року.
 
Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         А.М. Андрієнко

           В.В. Соколова