Дата документу 18.11.2021 Справа № 318/1185/20

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 318/1185/20	Головуючий у 1-й інстанції Васильченко В.В.	
Пр. № 22-ц/807/2345/21	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2021 року                                       м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)                Гончар М.С. 
суддів                                                Маловічко С.В., Подліянової Г.С.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 19 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу відповідно до договору позики

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_3  в особі представника ОСОБА_4  звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-4), в якому просив стягнути з ОСОБА_1  на його користь суму боргу у розмірі 100000,00 грн., а також стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1000,00 грн.
В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 11.06.2019 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до якого остання отримала позику у розмірі 100000,00 грн. на термін до 11.10.2019 року, що підтверджується договором позики (а.с. 5-6) та борговою розпискою від 11.06.2019 року (а.с. 7), згідно яких відповідач отримала відповідні кошти та зобов`язується повернути позичальнику позику в розмірі 100000,00 грн. до 11.10.2019 р. На адресу відповідача стороною позивача 13.03.2020 року надіслано претензію (а.с. 15-16), з вимогою повернути отримані кошти, так як час повернення коштів настав 11.10.2019 р., з вимогою виконати зобов`язання по укладеному договору позики, але на момент подачі позву відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушила взяті на себе зобов`язання.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю першої інстанції Петрова В.В. (а.с. 28).
В автоматизованому порядку суддею Васильченко В.В. у цій справі замінено суддю ОСОБА_5 у зв`язку із звільненням з посади останнього (а.с. 37-38).
Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 41-42) провадження у цій справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 19 березня 2021 року (а.с. 86-89) позов ОСОБА_3 у цій справі задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 11.06.2019 року в сумі 100000,00 грн. та судовий збір у сумі 1000,00 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 93-100) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 111).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, у задоволенні клопотання відповідача  ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  про виклик свідків ОСОБА_6  та ОСОБА_7  у цій справі (а.с. 101-103) було відмовлено. Оскільки, в силу вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України апеляційний суд не може переглядати клопотання сторони відповідача про виклик свідків, яке суд першої інстанції у цій справі не розглядав, так як сторона відповідача останнього у цій справі у суді першої інстанції не заявляла. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.
В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Позивач ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі (а.с. 121-122).
За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Проте, має місце відповідне навантаження судді – доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів). Крім того, суддя-доповідач перебувала у щорічній та додатковій відпустках (а.с. 120, 127).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача ОСОБА_3 у цій справі, керувався ст.ст. 526, 530, 612, 1046-1049 ЦК України, ст.ст. 2, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 11 червня 2019 року в м. Запоріжжя між ОСОБА_1 (позичальник) та ОСОБА_3 (позикодавець) було укладено договір позики (безвідсотковий), згідно із п.1.1. якого позикодавець зобов`язався надати позичальнику безвідсоткову позику (фінансову допомогу) на поворотній основі (а.с. 5-6).
Сума позики за договором складає 100000,00 грн. (п. 3.1. Договору).
Згідно із п.4.2. договору (а.с. 5) факт передачі-отримання грошей фіксується в розписці, яка є невід`ємною частиною договору та пишеться позичальником власноручно. Наявність підписів на даному договорі свідчить про те, що грошові кошти позикодавцем передані, а позичальником отримані в повному об`ємі. Строк дії наданої позики позичальнику визначається з моменту отримання грошових коштів позичальником та складає 4 місяці до 11 жовтня 2019 року (п.5.1. договору, а.с. 5).
Після спливу строку, вказаного в п.5.1. договору, позичальник зобов`язався протягом 3-х банківських днів повернути суму позики. Позика повертається в готівковому порядку шляхом передачі грошових коштів позикодавцеві в розмірі 100000,00 грн.(п.п. 6.1., 6.2. Договору, а.с. 5).
Договір вступає в силу з моменту отримання грошових коштів, вказаних у п.3.1. та діє до моменту закінчення виконання Сторонами своєї зобов`язань за Договором.
11 червня 2019 року ОСОБА_1 отримала, у відповідності до договору позики, від ОСОБА_3 100000,00 грн., які зобов`язалася повернути не пізніше 11.10.2019 року, про що свідчить написана нею власноруч розписка, яка є невід`ємною частиною Договору позики (а.с. 7).
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
За змістом частин 1, 2 ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.
Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13, який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що у матеріалах справи крім договору позики від 11.06.2019 р. (копія, засвідчена адвокатом Міненко О.А. а.с. 5-6), розписки ОСОБА_1 від 11.06.2019 р. про отримання суми позики (копія, засвідчена адвокатом Міненко О.А. а.с. 7), також міститься претензія (письмова вимога) сторони позивача від 13.03.2020 року вих. №5 та ОСОБА_4 , який діяв в інтересах та від імені ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про повернення суми позики за договором та розпискою від 11.06.2019 р. (копія, посвідчена адвокатом Міненко О.А. а.с. 15-16).
Також, в матеріалах справи міститься повідомлення про вручення поштового відправлення, з якого вбачається, що  ОСОБА_1  отримала вимогу про повернення боргу (копія, посвідчена адвокатом Міненко О.А. а.с. 18).
Обов`язок повернути отриману позику у ОСОБА_1 виник 11.10.2019 року, згідно п. 5.1 договору та розписки.
Ст. 526 ЦК України визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Проте, в порушення вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України ОСОБА_1 не повернула суму боргу у строк визначений в п.5.1 договорі та розписці від 11.06.2019 р., так само як і після отримання вимоги.
Окрім того, суд першої інстанції правильно встановив із відзиву на позовну заяву відповідача в особі її представника (а.с. 46-50), що договір позики та розписку від 11.06.2019 р. відповідачка дійсно підписала (ст. 82 ч. 1 ЦПК України). 
При цьому судом першої інстанції також було правильно встановлено, що відповідач та її представник не надали суду у цій справі доказів (судове рішення тощо) про визнання недійсним вищезазначеного договору позики сторін від 11.06.201 року.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача у цій справі підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики від 11.06.2019 року в сумі 100000,00 грн.
Доводи апеляційної скарги відповідача  ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_8  є такими, що дублюють доводи її заперечень проти позовної заяви позивача у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.
Ці доводи не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.
Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.
За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).
Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.
Відповідач ОСОБА_1 та її представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів у спростування позову позивача та в обґрунтування заперечень відповідача проти позову позивача у цій справі, у тому числі в частині того, що вищезазначена розписка була складена відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства і не відповідала її волі чи що вона не отримувала будь-яких коштів у позику від позивача взагалі та у тому числі у сумі 100000,00 грн., 
Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 .
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).
В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Проте докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України у цій справі відсутні, і зокрема стороною відповідача апеляційному суду не надані.
Сама по собі наявність інформації про кримінальне правопорушення у ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 26.06.2020 року про вчинення злочину ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК (шахрайство) (а.с. 59,67, 80) у цій справі - нічого не підтверджує і не спростовує та розцінюється судом лише як спосіб захисту сторони відповідача проти позову позивача у цій справі, який було подано останнім до суду у цій справі раніше - 03.06.2020 року (відмітка суду на позові а.с.2).
В силу вимог ст. 82 ч. 6 ЦПК України лише вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності…, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вироку, ухвала…суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії … та чи вчинені вони цією особою. 
Розмір щомісячної зарплати позивача станом на час видачі ним позики відповідачу (відомості із реєстру фізичних осіб – платників податків а.с. 83) є лише є складовою частиною загального майнового стану позивача і не може свідчити і не свідчить про майновий стан позивача в цілому станом на цю дату та, відповідно, не спростовує наявність можливості позивача надавати позику відповідачу у вищезазначеній сумі.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.
В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.
Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України було вирішено питання про розподіл між сторонами судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції. 
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.
Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_3 будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 19 березня 2021 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 18.11.2021 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.