Ухвала
 
03 грудня 2021 року
м. Київ
 
справа № 686/28695/20
 
провадження № 61-18686ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу Державної казначейської служби України                        на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області                  від 12 травня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду                   від 13 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Офісу Генерального прокурора про відшкодування майнової та моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області              від 12 травня 2021 року, з урахування ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 травня 2021 року про виправлення описки, позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Офісу Генерального прокурора про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку, що обліковується у Державній казначейській службі України на користь ОСОБА_1 заробіток, який він втратив у зв`язку з відстороненням від посади у розмірі 19 893,64 грн; моральну шкоду у розмірі 350 000 грн за час перебування під слідством та судом, а всього - 369 893,64 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , Офісу Генерального прокурора залишено без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2021 року - без змін.
 
У листопаді 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Державної казначейської служби України на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області                          від 12 травня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду                     від 13 жовтня 2021 року.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно із частиною першою та другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України передбачено, що до касаційної скарги додаються, зокрема, докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.
 
У касаційній скарзі Державна казначейська служба України просить поновити строк на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що повний текст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції заявник отримав 15 листопада 2021 року.
 
З огляду на те, що оскаржувана постанова Хмельницького апеляційного суду ухвалена 13 жовтня 2021 року (повний текст якої складено 19 жовтня                    2021 року), тому останнім днем на касаційне оскарження судового рішення є 18 листопада 2021 року.
 
Строк на касаційне оскарження заявником не пропущено, оскільки згідно з поштовим штемпелем на конверті касаційна скарга Державної казначейської служби України відправлена до Верховного Суду 16 листопада 2021 року, тому підстави для вирішення клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення відсутні.
 
Однак, касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
 
У касаційній скарзі Державна казначейська служба України просить звільнити її від сплати судового збору за подання касаційної скарги, посилаючись на положення статті 14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду». Зазначає, що є представником держави                           у справі, тому не є платником судового збору.
Також заявник посилається на підстави, викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду                      від 20 червня 2018 року у справі № 914/1748/17.
 
Згідно зі статтею 14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду» заяву про оскарження постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури, на вибір громадянина може бути подано до суду за місцем його проживання або за місцезнаходженням відповідного органу, що здійснює                                     оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури. Сторони в цих справах звільняються від сплати судових витрат.
 
За змістом положень статті 14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду» від сплати судових витрат звільняються сторони у справах про оскарження постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури.
 
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».
 
Відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.
 
Наведені в обґрунтування заявленого клопотання доводи не можуть бути підставою для задоволення клопотання, оскільки у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду                                  від 20 червня 2018 року у справі № 914/1748/17 позивача звільнено від сплати судового збору у справі про відшкодування шкоди. Проте, у цій справі касаційну скаргу подає відповідач - Державна казначейська служба України, яка, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», не звільнена від сплати судового збору за подання касаційної скарги у таких категоріях справ.
 
При цьому наявність пільги відповідно до Закону України «Про судовий збір» щодо сплати судового збору не вважається нульовою ставкою судового збору, тому при оскарженні судового рішення відповідачем він має бути сплачений згідно із законом.
 
У зв`язку з наведеним, заявнику потрібно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги.
 
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України             «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року. 
 
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір»             судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
 
Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 2 102 грн.
 
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір»                             (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
 
Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) визначено, що за подання до суду позовної заяви фізичною особою або фізичною                      особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Вимоги касаційної скарги свідчать про те, що Державна казначейська служба України оскаржує рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку, що обліковується у Державній казначейській службі України на користь ОСОБА_1 заробітку, який він втратив у зв`язку з відстороненням від посади у розмірі 19 893,64 грн та моральної шкоди за час перебування під слідством та судом у розмірі 350 000 грн.
 
Згідно із частиною четвертою статті 6 Закону України «Про судовий збір» якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).
 
Отже, за вказану вимогу до сплати підлягала сума у розмірі 3 698,94 грн           (369 893,64 грн * 1% = 3 698,94 грн).
 
Згідно з підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми та становить 7 397,88 грн (3 698,94 грн * 200% = 7 397,88 грн).
 
Ураховуючи наведене, заявнику необхідно надати суду касаційної інстанції докази сплати судового збору за подання касаційної скарги у розмірі                            7 397,88 грн.
 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду              у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у                 Печер. р-ні/Печерс. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102, найменування податку, збору, платежу «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
 
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату. 
 
Також касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
Абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Як підставу касаційного оскарження Державна казначейська служба України вказує, у тому числі, пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, проте посилаючись на вказану підставу, заявник не зазначаєщодо якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження.
 
Саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, без зазначення конкретної норми права, яку неправильно застосував апеляційний суд не дає підстав для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
 
Отже, Державній казначейській службі України необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
 
Згідно з вимогами частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
У задоволенні клопотання Державної казначейської служби України про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги відмовити.
 
Касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 13 жовтня                2021 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвалипротягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                         Р. А. Лідовець