ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/3772/21                                        Головуючий суддя І інстанції Тимош О. М.
Провадження № 22-ц/818/4901/21                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи про звільнення майна з-під арешту (виключення майна з опису)

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року                                                                м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.
суддів колегії                                        Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря судового засідання        Семикрас О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Тимош О.М., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), третя особа: П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора про звільнення майна з-під арешту та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У березня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в якому просили зняти арешт з майна ОСОБА_3 , накладеного Московським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в межах виконавчого провадження № 11269430 від 05.02.2009, реєстраційний номер обтяження 9114036 та зобов`язати відповідача закінчити виконавче провадження № 61011320 від 03.02.2020.
Позовні вимоги мотивували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_3 . Після його смерті, державним нотаріусом П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори відкрита спадкова справа № 117/2017.
ОСОБА_1 01.06.2020 подано заяву до П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину.
Державним нотаріусом Сукачовим М.О. 01.06.2020 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Постанова стосується майна спадкодавця, а саме: квартири АДРЕСА_1 , яка належала на праві спільної сумісної власності в тому числі спадкодавцю.
Державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки квартира, яка є спадковим майном перебуває під арештом, а саме: арешт на все майно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , накладений Московським відділом державної виконавчої служби міста Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції в рамках виконавчого провадження № 11269430, зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером: 9114036.
Наявність арешту (обтяжень) накладених на спадкове майно, порушує право ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на прийняття спадщини, внаслідок чого вони позбавлені змоги оформити за собою право власності на спадкове майно після смерті батька.
ОСОБА_1 25.06.2020 було направлено заяви до Московського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції про закінчення виконавчого провадження за виконавчим провадженням № 11269430 та № 61011320, на які відповіді вона не отримала, виконавчі провадження не закінчені, стан виконавчих проваджень їй невідомий. Згідно до даних автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавче провадження № 11269430 від 05.02.2009 завершено, але арешт не знятий.
Позивачі зазначали, що наявність арешту, накладеного на майно, порушує їх право на спадщину, внаслідок чого останні позбавлені можливості оформити спадщину після смерті батька.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 травня 2021 року відмовлено у задоволенні позову. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, неповно з`ясовано усі фактичні обставини справи, при цьому суд не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду є незаконним та необґрунтованим.
На обґрунтування навела вищевказані доводи позову,
Вважає, що в даному випадку у неї немає підстав для оскарження дій державного виконавця, позивачем правильно обраний спосіб захисту, що відповідає положенням ст.ст. 15,16 ЦПК України та позиції Верховного Суду України, який в своїй постанові від 12 грудня 2018 року по справі № 399/142/16-ц зазначив, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду).
Послалась на те, що для звернення з позовною заявою про зняття арешту з майна закон не вимагає попереднього звернення до уповноваженої особи; відсутність такого звернення не є підставою для відмови у захисті порушеного права.
Зауважила, що суд першої інстанції не врахував обов`язок Виконавчої служби відповідно до законодавства України зняти арешт у зв`язку з закінченням Виконавчого провадження № 1126930 від 05.02.2009.
Вказала, що у зв`язку зі знищенням виконавчого провадження у Скаржника відсутня можливість дізнатись, чи був сплачений борг стягувачеві за даним виконавчим провадженням. А виходячи з надісланої до суду копії нотаріальної справи кредитор в інтересах якого накладений арешт, до нотаріуса не звертався, як того вимагає ст. 1281 ЦК України.
Учасники справи не скористались правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення районного суду відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України.
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, представника позивача  ОСОБА_1 – адвоката Макрухи А.В., за відсутності належним чином повідомлених інших учасників справи, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Нормою ч. 4 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується штампами в паспортах позивачів (а. с. 11-13, 15-17).
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 15.06.2016 (а. с. 19). Після його смерті було зареєстровано спадкову справу № 117/2017, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 03.02.2017 (а. с. 20).
Постановою державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори від 01.06.2020 відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії – видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відмова обґрунтована тим, що для вчинення нотаріальної дії необхідно зняти арешт нерухомого майна з частини квартири АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_3 (а. с. 21).
З інформаційної довідки № 233823762 від 24.11.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна частина квартири за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_3 знаходиться під арештом, реєстраційний номер обтяження: 9114036, зареєстрований 02.10.2009, підстава обтяження постанова АА 592662 від 15.08.2009 Московського ВДВС ХМУЮ (а. с. 22-23).
Позивачем надано докази направлення Московському ВДВС цінних листів з описом вкладень від 25.06.2020. Згідно описів направлено заяви про закінчення ВП 61011320, ВП 11269430 (а. с. 24,25).
Відповідно до результату пошуку виконавчих проваджень в АСВП станом на 24.11.2020 обліковуються виконавчі провадження: № 61011320 боржник ОСОБА_3 , стягувач ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрито 03.02.2020; № 11269430 боржник ОСОБА_3 , стягувач ОСОБА_4 , відкрито 05.02.2009, стан ВП: завершено. Виконавчі провадження перебували в провадженні відповідача та Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області (а. с. 26, 27).
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.09.2008, реєстраційний № НОМЕР_2 квартира по АДРЕСА_2 перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а. с. 28-29).
Суду надано технічний паспорт на квартиру від 15.06.2017 (а. с. 30-32).
На ухвалу суду П`ятою Харківською міською державною нотаріальною конторою надано копію спадкової справи № 117/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , з якої встановлено таке.
Позивачі 03.02.2017 звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а. с. 61).
ОСОБА_3 є батьком позивачів у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвами про народження та свідоцтвом про шлюб останньої (а. с. 64, 67, 68).
На а. с. 71 заява ОСОБА_6 , яка як співвласник квартири АДРЕСА_1 підтвердила розмір частки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 (а. с. 71).
Дружина ОСОБА_3 – ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а. с. 76) та свідоцтвом про смерть (а. с. 78).
Відповідно до листа № 2453 від 06.03.2017 обмеження/обтяження об`єкту квартири АДРЕСА_1 відсутні (а. с. 81).
Станом на 03.02.2017 інформація щодо ОСОБА_3 у Спадковому реєстрі (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) відсутні, про що свідчить інформаційна довідка із Спадкового реєстру (а. с. 86).
Відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» № 3417/2/07.05 від 17.02.2017 на день смерті ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 був зареєстрований з дочкою ОСОБА_2 , онучкою ОСОБА_6 , дочкою ОСОБА_9 , онучкою ОСОБА_10 (а.с.88).
Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд свої висновки мотивував тим, що позивачами не з`ясовано особу, в інтересах якої накладався арешт на нерухоме майно, тобто стягувач у виконавчому провадженні № 11269430 від 05.02.2009. Позивачі не надали постанови, на підставі якої зареєстровано обтяження, або заяви про неможливість самостійно надати докази та клопотань про витребування відповідних доказів.
Суд також вказав, що скасування обтяження майна може вплинути на права стягувача, а прийняття судового рішення про права, свободи, інтереси осіб, що не були залучені до участі у справі, є порушенням норм процесуального права та обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.
Суд зауважив, що з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори вбачається, що відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу, він посилається на п. 4.17 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, відповідно до якого у разі накладення арешту на спадкове майно судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту, який не відноситься ані до судових, ані до слідчих органів.
Вимоги про зобов`язання Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) закінчити виконавче провадження № 61011320 від 03.02.2020 належним чином не обґрунтовані.
Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про неналежність суб`єктного складу учасників справи, однак вважає, що справа помилково було розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, що не відповідає вимогам цивільного процесуального права. 
Суд правильно, на підставі наявних у справі доказів встановив, що на спадкове майно боржника ОСОБА_3 постановою Московського відділу ДВС Харківського міського управління юстиції від 15.08.2009 було накладено арешт.
Позивач надала до суду результати пошуку виконавчих проваджень в АСВП щодо боржника ОСОБА_3 станом на 24.11.2020, в яких наявні відомості про Виконавче провадження № 11269430, згідно з яким стягувачем є ОСОБА_4 , стан ВП – завершено. (а. с. 27). При цьому, позивач всупереч ст. 12, 81 ЦПК України не надала суду доказів, що згадане ВП було завершено внаслідок його виконання та спірний арешт внаслідок цього став не актуальним.
03.02.2017 позивачки звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 
З огляду на це, та з урахуванням підстав та предмету розглянутого судом першої інстанції позову, колегія суддів погоджується з тим, що державна виконавча служба у даному випадку не є належним відповідачем. Спір у даному випадку має спадковий характер і має розглядатися за участю кредиторів спадкодавця, який відповідно до ст.ст. 1281, 1282 ЦК України, де передбачено порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців та обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора в межах вартості спадщини, - є стягувачем, та в інтересах якого державний виконавець наклав арешт на спадкове майно, який позивачі просять зняти. До виконання цього обов`язку арешт залишається актуальним, а тому наведені з цього приводу доводи скарги є безпідставними, висновків суду вони не спростовують.
Як роз`яснено судам у п. 2 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 № 5 позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). 
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України колегія суддів також враховує правову позицію Великої Палати Верховного суду, викладену у постанові від 04.09.2018 прийнятій за наслідками розгляду справи № 823/2042/16, у якій суд касаційної інстанції зазначив, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.
Саме на позивача покладено право визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.
Така правова позиція висловлена в постанові Великої палати Верховного суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України є застосованою у цій справі.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано послався на неналежний склад учасників.
Однак, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, з огляду на її спадковий характер.
Суд першої інстанції не звернув уваги, що за правилом п. 2 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування.
Зазначена справа виникла зі спору щодо спадкування, а саме права на спадкове майно, а тому вона не могла бути розглянута у спрощеному позовному провадженні.
Зазначене негативно вплинуло на процесуальний порядок розгляду справи, який відповідно до ст.ст. 2, 12 ЦПК України передбачає активну роль суду у підготовчому провадженні, зокрема роз`яснення обов`язку надання даних про коло можливих інших спадкоємців та кредиторів спадкодавця, із залученням їх до розгляду справи, та роз`яснення можливих наслідків їх незалучення. Відсутність судового керівництва у даному випадку не відповідає принципу пропорційності, ст. 11 ЦПК України та не забезпечує виконання судом завдання цивільного судочинства щодо справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права, тому суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржене рішення суду із відмовою у задоволенні позову з тих самих підстав, що не перешкоджає позивачу повторно звернутися до суду з аналогічним позовом, визначивши належного відповідача. 
Передбачених у ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судових витрат не встановлено.
Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 травня 2021 року – скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повне судове рішення складено 01 листопада 2021 року.

Головуючий                                                        В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                        І.В. Бурлака.

                                                                       О.М. Хорошевський.