Номер провадження: 22-ц/813/3800/21 
Номер справи місцевого суду: 509/6284/19
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                 Гірняк Л.А.,
Комлевої О.С.,
               за участю секретаря                Хухрова С.В.,

       розглянувши у спрощеному позовному провадженні, за відсутності учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 квітня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», в особі відділення «Одеське №9», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – Овідіопольський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про скасування арешту з майна,

встановив:

26 листопада 2019 року до Овідіопольського районого суду Одеської області надійшов вищевказаний позов, в якому позивач зазначив, що будучи стороною по кредитному договору, укладав цивільно-правові угоди, під час примусового виконання державним виконавцем був накладений арешт на нерухоме майно, яке перебуває на території Овідіопольського району Одеської області. 
Позивач вказав, що він погасив борг перед відповідачем, а тому просив зняти арешт з житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та з земельної ділянки площею 0,0251 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованого за вищевказаною адресою (а.с.1-4).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 квітня 2020 року в задоволенні позову було відмовлено (а.с. 129-131).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 квітня 2020 року, та постановлення нового, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права (а.с.135-141).

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 22.09.2021 року, на 10.00 год., як то передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с.177-190). 

Таким чином, враховуючи те, що дана справа в суді апеляційної інстанції перебуває фактично один рік (а.с.159), а також те, що всі учасники справи, у тому числі представники сторін, повідомлені про час і місце судового засідання, проте не надали суду заяви про розгляд справи в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «ЕаsуСоn», колегія суддів вирішила слухати справу у відсутність її учасників, на підставі наявних у справі доказів.
При цьому, Одеський апеляційний суд виходить із того, що за змістом ст.368 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.
Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. 
Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 04.10.2021 року.
Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 ч.1 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що 31 березня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , було укладено Кредитний договір № 800003510, згідно якого позивач отримав грошові кошти в розмірі 209 790 доларів США, зі сплатою 13,8 % річних (а.с.5). Того ж дня в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та товариством був укладений договір іпотеки № 800003510-И відносно нерухомого майна у вигляді: житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0251 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованого за вищевказаною адресою (а.с.18).
Суд зазначив, що 17 грудня 2014 року відповідно до ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова був виданий виконавчий лист на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 14.01.2014 року у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 800003510 в сумі 2 227 369,29 грн.
Разом з тим, суд вказав, що в рамках даної справи 23 червня 2014 року судом був виданий виконавчий лист.
25 листопада 2015 року державним виконавцем на підставі заяви стягувача та виконавчого листа було відкрито виконавче провадження № 49474645 про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ПАТ «Альфа-банк» судового збору в розмірі 243,60 грн.
Того ж дня, 25 листопада 2015 року державним виконавцем на підставі заяви стягувача та виконавчого листа було відкрито виконавче провадження № 49474603 про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ПАТ «Альфа-банк» боргу в розмірі 2 227 769,29 грн. Виконавчі провадження були об`єднані в одне провадження.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд вказав, що належних та допустимих доказів щодо арешту на нерухоме майно боржника, які були здійснені в рамках виконавчого провадження на підставі постанови державного виконавця від 12 вересня 2014 року позивачем суду надані не були.
Також суд зазначив, що із позовних вимог вбачається, що позивач фактично просив звільнити з під-арешту нерухоме майно, яке було накладено на підставі процесуальних рішень держаних виконавців, які виконували свої повноваження в рамках діючого законодавства щодо примусового виконання виконавчих документів, які здійснювались на підставі заяв стягувача.
Однак, виходячи з того, що рішення повинно бути прийнято на підставі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, суд дійшов висновку, що позивач не обґрунтував свої позовні вимоги, та вказав у справі неналежного відповідача - АТ «Альфа-Банк», в той час як матеріали справи не мають доказів накладення арешту саме відповідачем у справі.
Крім того, суд виходив із того, що звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що він в добровільному порядку врегулював кредитні відносини з відповідачем. Однак, з матеріалів справи вбачається, що на даний час існують процесуальні рішення суддів, які є чинними і не виконані, тому суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що спір в повному обсязі не вирішений, у зв`язку з чим питання про зняття арешту з нерухомого майна на час розгляду справи є передчасним.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.
Так, судом не було в достатній мірі враховано, що 15 червня 2016 року зведенні виконавчі провадження були закриті у зв`язку з поверненням виконавчого листа стягувачу на підставі ст. 47 п.4 ЗУ «Про виконавче провадження» (на час його дії) у зв`язку з не авансуванням виконавчого провадження.
Крім того, судом також не було враховано, що 13 травня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвєєвим В.А. був виданий виконавчий напис, щодо звернення стягнення на нерухоме майно у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, а також земельної ділянки площею 0,0251 га, розташованих за вищевказаною адресою, з метою погашення заборгованості за кредитним договором № 800003510 від 31.03.2008 р., реєстровий № 1106 (а.с.26).
01 вересня 2014 року відділом ДВС Овідіопольського РУЮ в Одеській області на підставі заяви стягувача та виконавчого напису приватного нотаріуса було відкрито виконавче провадження № 44557328 (а.с. 35).
Проте, 12 вересня 2014 року Відділом ДВС Овідіопольського РУЮ в рамках виконавчого провадження був накладений арешт на спірне нерухоме майно.
Зазначені обставини підтверджуються листом начальника Овідіопольського РВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) Костенко Р.В. від 26.05.2020 року № 19983(а.с.143).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив зняти арешт з нерухомого майна боржника саме в рамках виконавчого провадження № 44557328, винесеного на підставі постанови державного виконавця від 12 вересня 2014 року.

Однак, суд помилково виходив із того, що належних та допустимих доказів щодо арешту на нерухоме майно боржника, які були здійснені в рамках виконавчого провадження на підставі постанови державного виконавця від 12 вересня 2014 року позивачем суду надані не були.
При цьому суд зазначив, що із позовних вимог вбачається, що позивач фактично просив звільнити з-під арешту нерухоме майно, яке було накладено на підставі процесуальних рішень держаних виконавців, які виконували свої повноваження в рамках діючого законодавства щодо примусового виконання виконавчих документів, які здійснювались на підставі заяв стягувача – АТ «Альфа-Банк».

Однак, виходячи з того, що рішення повинно бути прийнято на підставі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, суд дійшов висновку, що позивач не обґрунтував свої вимоги, а саме не зміг пояснити, чому відповідачем у справі є АТ «Альфа-Банк», в той час як матеріали справи не мають доказів накладення арешту саме відповідачем у справі.
Крім того, звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що він в добровільному порядку врегулював кредитні відносини з відповідачем. Однак, суд виходив із того, що на даний час існують процесуальні рішення суддів, які є чинними і не виконані, тому суд дійшов висновку про те, що спір у повному обсязі не вирішений, у зв`язку з чим питання про зняття арешту з нерухомого майна на час розгляду справи є передчасним.

Проте, судом не було враховано, що кредитором по даній справі було АТ «Альфа-Банк» і саме на виконання його вимог було видано виконавчий напис приватного нотаріуса і відкрито виконавче провадження, яке на даний час закрите і знищене.

Більше того, як вбачається із довідки АТ «Альфа-Банк» № 99339-23.1 від 26.11.2020 року, АТ «Альфа-Банк» не має претензій до ОСОБА_1 по кредитному договору № 800003510 від 31.03.2008 року у зв`язку з анулюванням (прощенням) заборгованості (а.с.170).

Зазначених обставин судом не було враховано, як і не було враховано того, що на письмове звернення регіонального керівника зі стягнення кредитів АТ «Альфа-Банк» ОСОБА_2 про сплату за вищевказаним кредитним договором № 800003510 від 31.03.2008 року, позивач ОСОБА_1 сплатив на розрахунковий рахунок АТ «Альфа-Банк» запропоновані останнім 35 000 доларів США (а.с. 30).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що АТ «Альфа-Банк» не має претензій до ОСОБА_1 по кредитному договору № 800003510 від 31.03.2008 року, у зв`язку з анулюванням (прощенням) заборгованості, виконавчого провадження не існує, а тому арешт, накладений в рамках колишнього виконавчого провадження № 49474603 від 25 листопада 2015 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ПАТ «Альфа-банк» боргу в розмірі 2 227 769,29 грн., на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,0251 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованого за вищевказаною адресою, підлягає скасуванню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своєї позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.
При цьому колегія суддів зазначає, що у відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти постанову, якою позовні вимоги  ОСОБА_1 задовольнити та зняти арешт на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,0251 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованого за вищевказаною адресою.
Виходячи з вимог, передбачених ст.. 141 ЦПК України колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у загальній сумі 1921 грн., із яких 768,40 грн. за подачу позовної заяви (а.с. 54) і 1152,60 грн. – за подачу апеляційної скарги (а.с.156). 

Керуючись ст.ст. 141,367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 квітня 2020 року скасувати.
Прийняти постанову, якою позовні вимоги  ОСОБА_1 задовольнити та зняти арешт на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,0251 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк», код ЄДРПОУ: 23494714, на користь ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_1 , ІПН відсутній, сплачений судовий збір у загальній сумі 1921 грн. (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну гривню).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання цього судового рішення. 

Судді Одеського апеляційного суду:                 С.М. Сегеда        

               Л.А. Гірняк

               О.С. Комлева