ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

10 листопада 2021 року
м. Харків
справа № 642/3887/21
провадження № 22-ц/818/5324/21

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Тичкової О.Ю., Маміної О.В.
за участю секретаря – Гармаш К.В.

учасники справи:
скаржник: ОСОБА_1 
особа, дії якої оскаржуються: головний державний виконавець міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Нечитайленко Олена Сергіївна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Нечитайленко Олени Сергіївни, з апеляційною скаргою головного державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Нечитайленко Олени Сергіївни на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 08 липня 2021 року, постановлену суддею Проценко Л.Г., - 

В С Т А Н О В И В :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Нечитайленко Олени Сергіївни.

В обгрунтування скарги зазначає, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2019 року у справі №642/5013/17, яке набрало законної сили, встановлено порядок користування земельною ділянкою відповідно до II варіанту висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №15000/2016 від 06 квітня 2019 року. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 добровільно не виконав рішення суду в частині розмежування земельної ділянки та перешкоджає цьому виконанню, 28 травня 2021 року виконавчий лист було пред`явлено до примусового виконання. 16 червня 2021 року отримав рекомендований лист з повідомленням від 11 червня 2021 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, яке мотивовано тим, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення. Вважає дії органу державної виконавчої служби з повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання незаконними, оскільки боржником ОСОБА_2 не виконано рішення суду про встановлення порядку користування земельною ділянкою і не проведено її розмежування відповідно до висновку експертизи.

Просить суд визнати неправомірними дії державного виконавця Нечитайленко О.С., що полягають у винесенні повідомлення від 11 червня 2021 року про повернення виконавчого документу стягувачу, а також зобов`язати Міжрайонний відділ ДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова СХМУ МЮ прийняти до примусового виконання виконавчий лист №642/5013/17 від 23 червня 2020 року про встановлення порядку користування земельною ділянкою шляхом її розмежування за ІІ-м варіантом порядку користування згідно висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №15000/2016 від 06 квітня 2019 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 08 липня 2021 року скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця задоволено. 
Визнано неправомірними дії державного виконавця Нечитайленко О.С. з винесення повідомлення від 11 червня 2021 року про повернення виконавчого документу стягувачу. 
Зобов`язано Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийняти до примусового виконання виконавчий лист №642/5013/17 від 23 червня 2020 року про встановлення порядку користування земельною ділянкою шляхом її розмежування за ІІ-м варіантом порядку користування згідно висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 15000/2016 від 06 квітня 2019 року.

В апеляційній скарзі державний виконавець просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою у задоволенні скарги відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що всупереч імперативним приписам процесуального законодавства суд першої інстанції постановив ухвалу якою зобов`язав прийняти до примусового виконання виконавчий лист №642/5013/17 від 23 червня 2020 року про встановлення порядку користування земельною ділянкою шляхом її розмежування за ІІ-м варіантом порядку користування згідно висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №15000/2016 від 06 квітня 2019 року не головного державного виконавця Нечитайленко О.С., а саме Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) який до речі не приймав жодного рішення та дії або бездіяльність якого взагалі не оскаржувались, заявником. Крім того, як вбачається із резолютивної частини оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції зобов`язав Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийняти до примусового виконання виконавчий лист №642/5013/17 від 23 червня 2020 року про встановлення порядку користування земельною ділянкою шляхом її розмежування за ІІ-м варіантом порядку користування згідно висновку судової будівельно-технічної та земельно- технічної експертизи № 15000/2016 від 06 квітня 2019 року, що на мою думку є свавільним та грубим процесуальним порушенням, оскільки знов ж таки суд першої інстанції встановивши порушені права заявника, мав би зобов`язати державного виконавця усунути (поновити порушене право заявника), а не зобов`язувати державний орган приймати конкретне рішення (що є його дискреційним повноваженням). Вказує, що системний аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок про те, що примусове виконання судового рішення здійснюється державним або приватним виконавцем лише в тому порядку, який чітко передбачений спеціальним законом (Закон України «Про виконавче провадження). Державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження не наділений правом діяти в будь який інший спосіб який не передбачений Законом. Наголошує, що у разі надходження до відділу виконавчого документа яке не передбачає застосування заходів примусового виконання які визначені Законом України «Про виконавче провадження», винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у відповідності до пункту 7 частини 4 статті 4 Закону є обов`язком державного або приватного виконавця, а не його правом. Наголошує, що суд першої інстанції, зобов`язав державний орган діяти під час виконання рішення не в порядку, який передбачений законом а на власний розсуд, що є прямим порушенням норм ст. 19 Конституції України та ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін, посилаючись на те, що дії державного виконавця були вчинені не у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про задоволення скарги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця Нечитайленко О.С. Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що полягають з винесення повідомлення від 11 червня 2021 року про повернення виконавчого документу стягувачу, є неправомірними. За таких обставин наявні правові підстави для зобов`язання Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийняти до примусового виконання виконавчий лист №642/5013/17 від 23 червня 2020 року.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.ст.1, 2 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Згідно ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.448 ЦПК України).

Отже, право на звернення зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за правилами цивільного судочинства пов`язане з наявністю судового рішення, ухваленого згідно з ЦПК України, та його примусовим виконанням відповідним органом, а також у випадку якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності, поділ в натурі, виділення часток в натурі, що є у спільній частковій власності, встановлення порядку користування земельною ділянкою задоволено частково.
Припинено право спільної часткової власності на будинок АДРЕСА_1 та поділити його в натурі між співвласниками. Виділено ОСОБА_1 в натурі у власність таку його частину: приміщення № № 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-8, 1-9, 1-10, II, III житлового будинку літ. "А-1" з відповідною частиною надвірних споруд, а саме: а саме: сараї літ. "В", "Г", вбиральня літ. "П", навіс літ "Н". В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Також вказаним рішенням зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права спільної часткової власності, поділ в натурі, виділення часток в натурі, що є у спільній частковій власності, встановлення порядку користування земельною ділянкою задоволено. Припинено право спільної часткової власності на будинок АДРЕСА_1 та поділено його в натурі між співвласниками. Виділено ОСОБА_2 в натурі у власність таку його частину: приміщення № № 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5 житлового будинку літ. "А2-1" з відповідною частиною надвірних будівель: гараж літ. «Е», вбиральня літ. «Ж», гараж літ. «М» і «О», сарай літ. КН. Встановлено порядок користування земельною ділянкою відповідно до ІІ варіанту висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 15000/2016 від 06.04.2019 р., а саме: виділено ОСОБА_2 в користування земельну ділянку площею 1111 кв.м., що припадає на 56/100 часток; виділено ОСОБА_1 в користування земельну ділянку площею 873 кв.м., що припадає на 44/100 часток. Границя користування земельною ділянкою по ІІ-му варіанту порядку користування вказана в додатку № 3 червоним кольором. 1) від крапки, що розташована по червоній лінії по АДРЕСА_1 на відстані 3,38 м від межі із домоволодіннями АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 проходить ламана лінія довжиною 43,33 м, що складається з двох відрізків довжиною 33,05 м та 10,28 м. Дана лінія проходить в глибину земельної ділянки в напрямку житлового будинку до крапки, що розташована на відстані 1,0 м від кута житлового будинку, далі лінія довжиною 4,27 м, паралельно зовнішній грані стіни житлового будинку, паралельно їй на відстані 1,0 м, далі під прямим кутом лінія довжиною 1,0 м, далі по лінії розподілу житлового будинку, далі лінія довжиною 4,35 м по зовнішній грані стіни сараю літ. «В» (при цьому пропонується встановити земельний сервітут площею 4,35 м2 (4,35x1,0) для можливості обслуговування ОСОБА_1 стіни будівлі літ. «В»). Далі лінія довжиною 21,45 м в бік тильної сторони ділянки, далі лінія довжиною 17,40 м до перетину з межею земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_4 до крапки, що розташована на відстані 7,30 м від кута ділянки. 2) від крапки, що розташована по червоній лінії по АДРЕСА_4 на відстані 11,74 м від межі із домоволодінням АДРЕСА_4 до кута проходить пряма лінія до тильної межі на відстані 13,17 м від кута ділянки.

На виконання вищевказаного рішення Ленінським районним судом 23 червня 2020 року було видано виконавчий лист №642/5013/17.

В подальшому на адресу ОСОБА_1 надійшло повідомлення №85120 від 10 липня 2020 року старшого державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Задорожньої Л.В. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, у зв`язку із тим, що виконавчий документ не відповідає вимогам п.7 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», тобто, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

За скаргою ОСОБА_1 ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 18 листопада 2020 року по справі №642/4781/20 провадження № 4-с/642/30/20 було визнано неправомірними дії Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), що полягають у порушенні строків повернення виконавчого листа; визнано неправомірними дії державного виконавця Задорожної Л.В . з винесення повідомлення від 11 червня 2021 року про повернення виконавчого документу стягувачу та зобов`язано Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийняти до примусового виконання виконавчий лист №642/5013/17 від 23 червня 2020 року про встановлення порядку користування земельною ділянкою шляхом її розмежування за ІІ-м варіантом порядку користування згідно висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 15000/2016 від 06 квітня 2019 року.

Постановою Харківського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року по справі №642/4784/20 ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2020 року - залишено без змін.

В подальшому, 02 квітня 2021 року на підставі заяви ОСОБА_1 від 25 березня 2021 року виконавчий лист було повернуто Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції без виконання стягувачу до відкриття провадження, враховуючи укладення угоди між сторонами 24 березня 2021 року угоди про добровільне виконання.

у зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 05 вересня 2019 року, 28 травня 2021 року ОСОБА_1 знову було пред`явлено виконавчий лист до виконання.

В подальшому на адресу ОСОБА_1 надійшло повідомлення №68393 від 11 червня 2021 року головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Нечитайленко О.С. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, у зв`язку із тим, що виконавчий документ не відповідає вимогам п.7 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», тобто, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень

Як вбачається із оскаржуваного повідомлення, рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2019 року не виконане.

У скарзі ОСОБА_1 зазначає, що дії органу державної виконавчої служби з повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання є незаконними, оскільки боржником ОСОБА_2 не виконано рішення суду про встановлення порядку користування земельною ділянкою і не проведено її розмежування відповідно до висновку експертизи.

Статтею 125 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України та є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (далі – Закон №1404-VІІІ) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, в тому числі, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно положень частин 1 та 2 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вимоги до виконавчого документа, а саме, що у виконавчому документі зазначаються: 
1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;
2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;
4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);
реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);
5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;
6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);
7) строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Згідно з п.7 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В силу частини 2 статті 18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний: 
здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;
надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;
розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;
заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;
роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Стаття 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає перелік заходів примусового виконання рішення та вказує, що такий не є вичерпним, зокрема, згідно п.1 ч.5 вказаної статті, заходами примусового виконання рішення є інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Таким чином, за результатами дослідження наявних в матеріалах справи письмових доказів, суд приходить до висновку, що підстав для повернення виконавчого листа №642/5013/17 від 23 червня 2020 року з підстав п.7 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» у державного виконавця Нечитайленко О.С. не було, а тому дії останнього з винесення повідомлення від 11 червня 2021 року про повернення виконавчого документу стягувачу є направомірними.

Водночас, частиною 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені 12 підстав повернення виконавчого документа без прийняття до виконання.

Оцінка відповідності виконавчого документа зазначеним вимогам закону не надавалась, тому задоволення вимог про зобов`язання Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийняти до примусового виконання виконавчий лист №642/5013/17 від 23 червня 2020 року є передчасним.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, скарга оскаржувана ухвала в частині зобов`язання Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийняти до примусового виконання виконавчий лист №642/5013/17 від 23 червня 2020 року підлягає скасуванню, з відмовою у задоволенні цих вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу головного державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Нечитайленко Олени Сергіївни – задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 08 липня 2021 року – в частині зобов`язання Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийняти до примусового виконання виконавчий лист №642/5013/17 від 23 червня 2020 року про встановлення порядку користування земельною ділянкою шляхом її розмежування за ІІ-м варіантом порядку користування згідно висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №15000/2016 від 06 квітня 2019 року – скасувати, у задоволенні цих вимог відмовити.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК.

Повний текст постанови складено 11 листопада 2021 року.

Головуючий –                                                                                             Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                                                        О.Ю. Тичкова
                                                
                                                                                                               О.В. Маміна