Постанова
Іменем України
17 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 544/1060/19
провадження № 61-14724св20
головуючого - Фаловської І. М. (суддя -доповідач),
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,  
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
третя особа - Акціонерне товариство «Полтаваобленерго» в особі Пирятинської філії Акціонерного товариства «Полтаваобленерго»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Гордієнко Юрій Петрович на постанову Полтавського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року в складі колегії суддів: Одринської Т. В., Дорош А. І., Триголова В. М.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Акціонерне товариство «Полтаваобленерго» в особі Пирятинської філії Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» (далі - АТ «Полтаваобленерго»), про встановлення факту належності майна померлому та витребування майна з чужого незаконного володіння.
Позов ОСОБА_1 мотивований тим, що з 16 вересня 2008 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач є спадкоємцем майна померлого за заповітом та прийняла спадщину шляхом подачі нотаріусу заяви про отримання спадщини. До складу спадщини, у тому числі, входить комплектна трансформаторна підстанція, напругою 10/0,4 кВ. Належність майна спадкодавцеві підтверджується, зокрема, актом про готовність об`єкта, договором про постачання електричної енергії від 24 травня 2016 року № 1236, додатком № 4 до цього договору (однолінійна схема). 
Зазначала, що відповідно до договору дарування від 15 серпня 2007 року ОСОБА_3 отримав в дар від ОСОБА_4 незакінчений будівництвом торгівельний комплекс А-1 (готовність 28 %) та земельну ділянку з цільовим призначенням для традиційних народних промислів і підприємницької діяльності площею 0,150 га, на якій розміщено вказаний комплекс. В подальшому торгівельний комплекс було здано в експлуатацію та 12 січня 2010 року зареєстровано право власності. До складу комплексу, який розташовано на АДРЕСА_1 входить нежитлова будівля торгівельного комплексу «А-1», сарай «В», замощення «І», огорожа № «1-3». 
Відповідно до договору купівлі-продажу торгівельного комплексу від 21 жовтня 2016 року право власності на об`єкт, розташований на АДРЕСА_1 та складається з нежитлової будівлі торгівельного комплексу «А-1», сараю «В», замощення «І», огорожі № «1-3», перейшло до ОСОБА_2 . Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 жовтня 2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо земельної ділянки площею 0,1500 га, право власності на землю під торгівельним комплексом та прилеглу територію перейшло до ОСОБА_2 . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30 травня 2019 року до складу об`єкту нерухомого майна входили нежитлова будівля «А-1», сарай «В», замощення «І», огорожа № «1-3». 
При цьому комплектна трансформаторна підстанція напругою 10/0,4 кВ № 95 не була ні предметом договору купівлі-продажу торгівельного комплексу від 21 жовтня 2016 року, ні будь-яких інших правочинів, за якими цей пристрій міг перейти у власність ОСОБА_2 . Спірний об`єкт є комплектною трансформаторною підстанцією в металевому корпусі, знаходиться і функціонує в системі електричних мереж Пирятинського району Полтавської області. 
Позивач вказувала, що комплектною трансформаторною підстанцією незаконно володіє та користується ОСОБА_2 , який вважає, що вона належить йому, та відповідно не визнає (оспорює) її право. 
На підставі викладеного, позивач просила встановити факт належності КТП № 95, яка знаходиться за на АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 вказану комплектну трансформаторну підстанцію та передати її спадкоємцю ОСОБА_3 - ОСОБА_1 .
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
і мотиви їх ухвалення
Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 16 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 04 вересня 2019 року на комплектну трансформаторну підстанцію № 95 потужністю 10/0,4 кВ (трансформатор № 1272397, ТУ16-672.089-85, ТМГ 100/10-У1, маса загальна 540 кг), що знаходиться за межами населеного пункту на АДРЕСА_1 , в адміністративних межах Пирятинської міської ради Полтавської області, на земельній ділянці комунальної власності.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами позовних вимог. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що спірна комплектна трансформаторна підстанція перейшла у власність спадкодавця ОСОБА_3 разом із договором дарування незавершеного будівництвом торгівельного комплексу, укладеного між ним та ОСОБА_4 . Інших доказів належності цієї комплектної трансформаторної підстанції ОСОБА_3 суду також не надано.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 16 липня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт належності КТП № 95, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3 .
Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_2 КТП № 95, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та передано її ОСОБА_1 .
В частині скасування заходів забезпечення позову рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що з 2013 року договірні правовідносини ПАТ «Полтаваобленерго» на постачання електричної енергії з використанням спірної КТП-95, існували лише з ОСОБА_3 . Таким чином, саме він мав відповідальність та тягар з його утримання. Враховуючи умови договору, він діяв і на час смерті ОСОБА_3 . Таким чином, його дружина як спадкоємець має право на використання спірної КТП № 95 та витребування її з незаконного володіння ОСОБА_2 . Звернення її до суду з цим позовом є єдиним можливим способом захисту її порушених прав.
Короткий зміст вимог касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Гордієнко Ю. П. просить скасувати постанову апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
У касаційній скарзі заявник посилається на те, що сплативши 21 жовтня 2016 року ОСОБА_3 грошові кошти за КТП № 95, замінивши обладнання та уклавши договір, він вважав і вважає себе її власником, проте ці обставини залишились поза увагою апеляційного суду. Проте апеляційний суд ухвалив рішення про задоволення позову за відсутності у позивача будь-якого правовстановлюючого документа, який би підтверджував право власності ОСОБА_3 на КТП № 95. 
Також заявник вказує, що 30 липня 2019 року між АТ «Полтаваобленерго» та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 укладено договір о/р № 22200619 споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії. 
Доводи інших учасників справи
ОСОБА_1 подала до Верховного Суду  відзив на касаційну скаргу, в якому просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.
Стосовно відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у правовідносинах, що виникли між сторонами, вказувала, що питання врегулювання майнових відносин неодноразово розглядалось вищою судовою інстанцією з формулюванням відповідних правових позицій. При цьому заявник у касаційній скарзі, не зазначив конкретної норми матеріального права, яка має (мала) бути застосована у спірних правовідносинах, що може бути предметом дослідження Верховним Судом. 
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою і витребувано цивільну справу.
У листопаді 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 10 листопада 2021 року справу призначено до розгляду.
Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи
Суди встановили, що відповідно до договору дарування від 15 серпня 2007 року ОСОБА_3 отримав в дар від ОСОБА_4 незакінчений будівництвом торгівельний комплекс А-1 (готовністю 28 %) та земельну ділянку з цільовим призначенням для традиційних народних промислів і підприємницької діяльності площею 0,150 га, на якій розміщено цей комплекс. В подальшому торгівельний комплекс було здано в експлуатацію та 12 січня 2010 року зареєстровано право власності. До складу комплексу, який розташовано по АДРЕСА_1 входила нежитлова будівля торгівельного комплексу «А-1», сарай «В», замощення «І», огорожа № «1-3». 
Рішенням тридцять першої сесії Пирятинської міської ради (п`ятого скликання) від 22 квітня 2008 року «Про надання погодження на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для встановлення електроопор та будівництва трансформаторної підстанції ПП ОСОБА_4 за межами населеного пункту в м. Пирятин в адміністративних межах Пирятинської міської ради», вирішено погодити надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 56 кв. м. для встановлення електроопор та будівництва трансформаторної підстанції ПП  ОСОБА_4 за межами населеного пункту м. Пирятин в адміністративних межах Пирятинської міської ради. 
Відповідно до акта робочої комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта (електроустановки) від 25 грудня 2007 року зазначено, що власником КТП № 95 на АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 . 
Згідно з паспортною карткою КТП № 95 тип підстанції - ТП; дата вводу в експлуатацію - грудень 2007 року; місцезнаходження ТП - АДРЕСА_1.
Відповідно до договору купівлі-продажу торгівельного комплексу від 21 жовтня 2016 року ОСОБА_3 продав ОСОБА_2 торгівельній комплекс на АДРЕСА_2 , що складається із нежитлової будівлі торгівельного комплексу «А-1», загальною площею 502,70 кв.м, сараю «В», замощення «І», огорожі № 1-3. 
21 жовтня 2016 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_3 продав ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,1500 га, кадастровий номер земельної ділянки 5323810100:00:045:0001, з цільовим призначенням - для традиційних народних промислів і підприємницької діяльності, яка розташована на АДРЕСА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Спадщину прийняли: дружина померлого ОСОБА_1 на підставі заповіту; дочка спадкодавця - ОСОБА_5 , яка є спадкоємцем за законом на обов`язкову частку у спадщині.
Комплектна трансформаторна підстанція не була предметом за жодним із цих договорів.
Відповідно до наданої інформації виконавчим комітетом Пирятинської міської ради Полтавської області від 09 вересня 2019 року № 2823/02-24 земельна ділянка, на якій розташована КТП № 95, відноситься до земель державної власності і розташована за межами населених пунктів в адміністративних межах Пирятинської міської ради. Розпорядником цієї земельної ділянки є Полтавська обласна державна адміністрація, Пирятинська міська рада Полтавської області до участі у цій справі як відповідач або третя особа не залучена.
За змістом розписки, виданої 21 жовтня 2016 року ОСОБА_3 ОСОБА_2 , перший отримав грошову суму в розмірі 1 000,00 дол. США готівкою за трансформатор № 1272397, який розташований на АДРЕСА_1, який не увійшов у перелік майна за договорами купівлі-продажу від 21 жовтня 2016 року. 
Згідно з інформаційною довідкою Приватного підприємства «Бюро послуг та консультацій» від 12 червня 2019 року № 2694 на АДРЕСА_2 розташовані: нежитлова будівля «А-1», загальною площею 409,3 кв.м, трансформатор № 1272397 «В», замощення «І», огорожа «1-3».
Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 15 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 18 березня 2020 року, у справі № 544/1062/19 за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області Міхєєва Д. С., ОСОБА_2 , третя особа АТ «Полтаваобленерго», про скасування рішення державного реєстратора, скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, поновлення відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, позов задоволено. Скасовано рішення державного реєстратора виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області Міхєєва Д. С. від 13 червня 2019 року № 47342549, яким внесено зміни до складу об`єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 1824383453238 (нежитлова будівля «А-1», сарай «В», замощення «І», огорожа № «1-3»). Скасовано реєстраційний запис державного реєстратора виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області Міхєєва Д. С. від 13 червня 2019 року, в якому містяться зміни до складу об`єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 1824383453238 (нежитлова будівля «А-1», трансформатор № 1272397, замощення № «1-3»). Поновлено відомості у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1824383453238, що передували скасованому запису, відновивши дані розділу Державного реєстру речових прав № 1824383453238, а саме: замість загальної площі (кв.м) нежитлової будівлі А-1 - 409,3 зазначено - 298; замість складової частини об`єкту нерухомого майна трансформатор № 1272397 «В» зазначено сарай «В».
Згідно з довідкою АТ «Полтаваобленерго» від 14 липня 2020 року № 14-20-01-01/812, відповідно до акта-вимоги, виданого АТ «Полтаваобленерго» від 02 березня 2019 року здійснено заміну засобу обліку електроенергії на КТП № 95, що живить об`єкт «торгівельний комплекс» на АДРЕСА_3. Вищевказаний лічильник згідно з договором від 30 липня 2019 року № 2220619, акта технічної перевірки засобу обліку та акта про пломбування засобу обліку знаходиться на балансі споживача.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно зі статтею 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Касаційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Гордієнко Ю. П. підлягає задоволенню.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що договірні правовідносини на постачання електричної енергії з використанням спірної КТП-95, існували лише з ОСОБА_3 .
Натомість Верховний Суд не погоджується з таким висновком апеляційного суду враховуючи наступне.
Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно з положеннями статті 186 ЦК України, річ призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно статті 1 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» трансформаторна підстанція - це електрична установка відкритого або закритого типу, призначена для розподілу або перетворення електричної енергії.
Профільний Закон України «Про електроенергетику» (зокрема стаття 1) дає підстави стверджувати, що трансформаторна підстанція (ТП) є електроустановкою, тобто комплексом устаткування і споруд (споруди).
Інженерні споруди - це об`ємні, площинні або лінійні наземні, надземні або підземні будівельні системи, що складаються з несучих та в окремих випадках огороджувальних конструкцій і призначені для виконання виробничих процесів різних видів, розміщення устаткування, матеріалів та виробів, для тимчасового перебування і пересування людей, транспортних засобів, вантажів, переміщення рідких та газоподібних продуктів та ін.
До інженерних споруд відносяться: транспортні споруди (залізниці, шосейні дороги, злітно-посадкові смуги, мости, естакади тощо), трубопроводи та комунікації, дамби, комплексні промислові споруди, спортивні та розважальні споруди та т. ін. Трансформаторні станції та підстанції місцевих електромереж відповідно ДК БС (Державний класифікатор будівель і споруд) належать до інженерних споруд.
Визначення трансформаторної підстанції наведене у ДГС 24291-90 «Електрична частина електростанції та електричної мережі. Терміни та визначення». Відповідно до ДГС 24291-90 електрична підстанція - це електроустановка, призначена для прийому, перетворення і розподілу електричної енергії, складається з трансформаторів або інших перетворювачів електричної енергії, пристроїв управління, розподільних і допоміжних пристроїв по ДГС 19431. В свою чергу, трансформаторна підстанція - це електрична підстанція призначена для перетворення електричної енергії однієї напруги в енергію іншої напруги за допомогою трансформаторів.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 369/5240/16-ц, від 25 липня 2019 року у справі № 907/442/18.
Апеляційний суд, ухвалюючи рішення про задоволення позову виходив з того, що спірний трансформатор не перебуває в межах земельної ділянки, яка згідно з договором купівлі-продажу перейшла у власність ОСОБА_2 , та не входить до складу торгівельного комплексу, який розташований на вказаній земельній ділянці, та має іншу адресу. При цьому апеляційний суд зауважив, що після укладення договору купівлі-продажу торгівельного комплексу ОСОБА_3 не звертався до ПАТ «Полтаваобленерго» з повідомленням про зміну споживача чи власника, що свідчить про те, що після продажу торгівельного комплексу спірний трансформатор залишився у користуванні ОСОБА_3 , а не перейшов до ОСОБА_2 як нового власника торгового комплексу.
Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, не перевірив належним чином фактичних обставин справи у повному обсязі та не врахував правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 369/5240/16-ц, від 25 липня 2019 року у справі № 907/442/18, відповідно до якої, серед іншого, вказано, що трансформаторна підстанція призначена для обслуговування будівлі та становить одне ціле з ним, а відтак згідно статті 186 ЦК України є приналежністю основної речі, має слідувати за нею, що виключає можливість розглядати її як окремий об`єкт права власності. 
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України).
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, апеляційний суд, визначившись правильно з характером спірних правовідносин, фактично вдався до переоцінки доказів, та дійшов помилкового висновку про те, що саме ОСОБА_3 мав відповідальність та тягар з утримання спірної трансформаторної підстанції, оскільки з 2013 року договірні відносини ПАТ «Полтаваобленерго» на постачання електричної енергії з використанням спірної КТП № 95 існували лише з ОСОБА_3 . Апеляційний суд вказав, що позивач як спадкоємець має право на використання спірної КТП та витребування її з незаконного володіння відповідача.
У свою чергу, суд першої інстанції встановивши, що станом на 03 червня 2009 року виготовлено технічний паспорт на торгівельний комплекс № НОМЕР_1 , відповідно до якого цей об`єкт складається з нежитлової будівлі торгівельного комплексу «А-1» (до складу якого входять приміщення, приміщення персоналу та приміщення торгівлі) площею 502,7 кв.м, сарай «В» площею 3,0 кв.м, замощення «І» площею 66,8 кв.м, огорожа № 1-3 площею 52,4 кв.м. Відомостей про КТП № 95 технічний паспорт також не містить. 
Крім того, відповідно до договору про постачання електричної енергії від 24 травня 2016 року № 1236, укладеного між ПАТ «Полтаваобленерго» та ОСОБА_3 постачальник продає електричну енергію споживачеві для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 110,0 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору. Точка продажу електричної енергії визначена згідно з додатком «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін». Суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що яка саме точка продажу та її місцезнаходження в договорі не значиться. «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін», на який містить посилання договір від 24 травня 2016 року, у матеріалах справи відсутній. 
Посилання апеляційного суду як на належний та допустимий доказ права власності ОСОБА_3 на акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін є неспроможним, оскільки як убачається з цього акта, ОСОБА_3 є споживачем. Вказаний акт не може бути правовстановлюючим документом чи іншим документом, який підтверджує право власності на КТП № 95. 
Крім того, відповідно до матеріалів справи, ПП ОСОБА_4 надано погодження на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для встановлення електроопор та будівництва трансформаторної підстанції вже після оформлення договору дарування, за яким вона подарувала ОСОБА_3 недобудований торгівельний комплекс. 
При цьому в акті робочої комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта (електроустановки) від 25 грудня 2007 року власником КТП № 95 вказана ОСОБА_4 . Цей акт складений вже після укладення договору дарування, укладеного між ПП ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , також у паспортній картці ТП № 95 містяться відомості про власника - ПП  ОСОБА_4 (а.с. 27 т. 1).
Апеляційний суд, приймаючи постанову про задоволення позову, залишив поза увагою, що спадкоємцем крім позивача також є ОСОБА_5 , яка має право на обов`язкову частку у спадщині та яка до участі у справі не залучена. Також апеляційний суд, дійшовши висновку про належність спірної КТП № 95 ОСОБА_3 , не звернув належної уваги на те, що земельна ділянка, на якій розташована спірна трансформаторна підстанція, відносить до земель державної власності і знаходиться за межами населених пунктів в адміністративних межах Пирятинської міської ради, розпорядником цієї земельної ділянки є Полтавська обласна державна адміністрація. Проте, жоден з цих органів до участі у справі не залучений, що залишилось також поза увагою апеляційного суду. Апеляційний суд не перевірив належним чином чи порушуються права та інтереси вказаних осіб, та дійшов помилкового висновку про задоволення позову з підстав, викладених у судовому рішенні.
Відтак суд першої інстанції, встановивши у повному обсязі фактичні обставини справи з урахуванням наданих сторонами доказів, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові, оскільки спірна КТП № 95 не перейшла у власність ОСОБА_3 за договором дарування разом із недобудованим торгівельним комплексом, оскільки ОСОБА_4 розпочала оформлювати дозвільні документи на своє ім`я вже після укладення договору дарування. Будь-яких доказів переходу права власності на КТП від ОСОБА_4 до ОСОБА_6 не надано. 
Апеляційний суд, всупереч вимог статей 367, 382 ЦПК України, переоцінив наявні у справі докази, не навів належних доказів на спростування висновків місцевого суду, скасував законне рішення суду першої інстанції.
Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.
У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, як дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 
Має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited проти України» від 23 січня 2014 року, заява № 19336/04). 
Враховуючи обставини зазначеної справи та надані сторонами на їхнє підтвердження докази, а також наведені вище принципи, які є складовими верховенства права, суд першої інстанції справедливо встановив відсутність порушеного права ОСОБА_1 на мирне володіння майном, яке вона вважає своїм. Отже суд першої інстанції вказаним рішенням дотримався балансу інтересів сторін при вирішенні справи.
Розписка, яка видана ОСОБА_3 ОСОБА_2 про отримання коштів за трансформатор № 1272397 також свідчить про дотримання балансу інтересів. Ця розписка не визнана недійсною у встановленому законом порядку і не була предметом спору у цій справі.
Беручи до уваги наведені вище висновки щодо застосування норм матеріального права та встановлені недоліки, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції у цій конкретній справі є правильним по суті та законними.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права, тому вказане рішення на підставі статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а постанову апеляційного суду - скасувати.
Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Гордієнко Юрій Петрович, задовольнити.
Постанову Полтавського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року скасувати, в рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 16 липня 2020 року залишити в силі.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    І. М. Фаловська
Судді                                                                                                В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
С. Ю. Мартєв
В. А. Стрільчук