Головуючий І інстанції: К.І. Клочко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 р. 	Справа № 440/1331/21	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  П`янової Я.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2021, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 08.04.21 по справі № 440/1331/21
за позовом      ОСОБА_1  
до    Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області                      
про визнання рішення неправомірним та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувсядо Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі по тексту – ГУ ПФУ в Полтавській області, відповідач), у якій просив:
- визнати неправомірною відмову ГУ ПФУ в Полтавській області, в перерахунку йому щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 94% суддівської винагороди на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Полтавської області (далі ТУ ДСА в Полтавській області) від 3 березня 2020 року №02/970/2020;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавської області здійснити йому, перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді з 19 лютого 2020 року у розмірі 94% від суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, на підставі розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з включенням до нього всіх періодів діяльності, які зараховуються до стажу судді, що дає право як для призначення, визначення розміру довічного утримання судді у відставці, так і його перерахунку, який складає 42 роки 1 місяць 8 днів саме станом на 27 вересня 2018 року, день звільнення його, як судді у відставку та відповідно до довідки ТУ ДСА в Полтавської області від 3 березня 2020 року №02/970/2020;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавської області здійснити одноразово виплату недоотриманих сум довічного грошового утримання за період з 19.02.2020 з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2021 позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо відмови у перерахунку щомісячного грошового утримання ОСОБА_1 у розмірі 94% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді з урахуванням стажу роботи ОСОБА_1 , який дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 42 роки 01 місяць 08 днів.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді для призначення довічного грошового утримання половину строку навчання у вищому юридичному закладі (01 рік 11 місяців 06 днів), період проходження строкової військової служби (02 роки 05 днів) та період роботи на посаді стажиста Городищенського районного народного суду, Кам`янського районного народного суду (07 місяців 14 днів).
Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 94 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, на підставі довідки ТУ ДСА України в Полтавській області від 03.03.2020 №02/970/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2021 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.09.2020 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення та зобов`язано вчинити певні дії. На виконання рішення суду ГУ ПФУ в Полтавській області проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , згідно довідки ТУ ДСА України в Полтавській області від 03.03.2020 №02/970/2020, з урахуванням виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 у розмірі 84% від суми суддівської винагороди 119 814,00 грн., зазначеної у довідці. Розмір щомісячного довічного грошового утримання складає 100 643,76 грн. 
Крім цього відповідач зазначив, що не підлягає зарахуванню до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання у юридичному вузі, період проходження військової служби та стажиста народного суду, оскільки ст. 173 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», передбачено  виключний перелік посад які зараховуються до стажу роботи на посаді судді.
19.07.2021 на адресу суду від позивача надійшов відзив, в якому він просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2021 по справі №440/1331/21 залишити без змін.
Зазначив, що посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що для перерахунку довічного утримання судді у відставці та визначення відсоткового його розміру, необхідно щоб до відставки такий суддя пройшов кваліфікаційне оцінювання, є протиправним, оскільки рішення Конституційного Суду України таке положення діючого на той час законодавства щодо статусу суддів від 18 лютого 2020 року визнано неконституційним. Щодо посилання відповідача, що ним виконане рішення суду від 09.09.2020 про перерахунок позивачу довічного утримання судді у відставці, позивач зазначав, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.09.2020, яке набрало законної сили 17.11.2020, не було встановлено відсоткового розміру довічного утримання з посиланням на те, що пенсійні органи не здійснювали перерахунку та не визначили відсоткового розміру такого утримання, а тому суд не може вирішувати питання щодо правовідносин, що можливо будуть мати місце у майбутньому. При проведенні перерахунку ГУ ПФУ в Полтавській області взагалі не врахувало майже п`ять років стажу, який підлягає зарахуванню до стажу роботи на посаді судді та який також повинен був бути врахований при визначенні відсоткового розміру суддівського утримання. Відповідач врахував лише роки безпосередньо роботи на посаді судді 37 повних років та визнав відсотковий розмір довічного утримання судді у 84%, що суперечить чинному законодавству.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 308 , п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах  доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Колегія суддів, вислухавши суддю–доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі дійшла висновку, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорені сторонами. 
          27.09.2018 рішенням Вищої ради правосуддя №3005/0/15-12 ОСОБА_1 звільнений з посади судді Диканського районного суду Полтавської області у відставку.
27.09.2018 наказом Диканського районного суду Полтавської області №5-0/С-р позивача звільнено з посади судді Диканського районного суду Полтавської області у зв`язку із звільненням у відставку.
Позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.
03.03.2020 ТУ ДСА України в Полтавській області видано позивачу довідку №02/970/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до норм Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі по тексту Закон №1402-VIII) та рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 про те, що станом на 18.02.2020 суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 119 814,00 грн, у тому числі: посадовий оклад - 63 060, 00 грн; доплата за вислугу років (80%) - 50 448,00 грн; доплата за перебування на адміністративній посаді в суді  (10%) - 6 306,00 грн.
ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі зазначеної довідки ТУ ДСА України в Полтавській області.
10.03.2020 сектором з питань перерахунків пенсій №2 управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Полтавській області прийнято рішення №5, яким відмовлено судді у відставці ОСОБА_1 у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, посилаючись на те, що після 18.02.2020 не змінювалися розміри суддівської винагороди, підстави для здійснення нового перерахунку щомісячного грошового утримання згідно з поданою довідкою ТУ ДСА України в Полтавській області від 03.03.2020 №02/970/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відсутні.
Не погодившись із зазначеним рішенням пенсійного органу, позивач оскаржив його до суду.
Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що до стажу роботи позивача на посаді судді слід зарахувати половину строку навчання у вищому юридичному закладі (01 рік 11 місяців 06 днів), період проходження строкової військової служби (02 роки 05 днів) та період роботи на посаді стажиста Городищенського районного народного суду, Кам`янського районного народного суду (07 місяців 14 днів), які в свою чергу, дають йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 94%  заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
У відповідності до статті 126 Конституції України, визначено, що незалежність і недоторканість судді гарантуються Конституцією і законами України.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.10.2005 №8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Відповідно до п. 8 ч. 5 ст. 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції, чинній на час призначення позивачу довічного грошового утримання) від 02.06.2016 №1402-VIII (далі по тексту Закон №1402-VIII) незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.
В силу вимог ч. 7 ст. 48 Закону №1402-VIII при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді.
Статтею 137 3акону №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього CPCP та республік, що входили до його складу.
Абзацом 4 пункту 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
При цьому, будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.
Конституція України у частині 2 статті 19 закріплює правило, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Колегія суддів зазначає, що аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними та незаконними і відповідно - підставою для притягнення таких суб`єктів до відповідальності.
Згідно з пунктом 4 частини 6 статті 126 Конституції України підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку.
Як слідує з матеріалів справи, рішенням Вищої ради правосуддя № 3005/0/15-12 від 27.09.2018 ОСОБА_1 звільнено з посади судді, голови Диканського районного суду Полтавської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.
На момент призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон №1402-VIII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пунктом 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За  кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Згідно з пунктом 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №  1402-VІІ судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Згідно з пунктом 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (далі також - Закон №2453-VI, в редакції, чинній до 28.03.2015) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини 4 статті 43 Закону України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ (далі також - Закон № 2862-ХІІ) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Відповідно до пункту 1 Указу Президента України за №584/95 від 10.07.1995 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів»  до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з абз.2 п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить більше ніж 10 років, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що до стажу роботи, який дає судді право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, підлягає врахуванню половина строку навчання у Харківському  юридичному інституті ім. Дзержинського та календарний період проходження строкової військової служби.
Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 19.06.2018 у справі № 243/4458/17 та від 28.11.2019 у справі №342/119/17, від 27 лютого 2018 року по справі №127/20301/17, від 04.04.2019 у справі №9901/778/18.
Щодо зарахування до стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.08.1980 по 14.03.1981 на посаді стажиста  Городищенського районного народного суду, Кам`янського  районного народного суду колегія суддів зазначає.
Згідно пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону № 1798-VIII від 21.12.2016), судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Обчислення стажу державної служби за час розглядуваного періоду здійснювалось відповідно до Закону України "Про державну службу", Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок №283), та додатку до нього.
Згідно статті 1 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.
Статтею 2 цього Закону визначено, що посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень.
Відповідно до пункту 2 Порядку №283, до стажу державної служби зараховується робота на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів судів, прокуратури, а також в державних органах колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком, зокрема, у виконавчих комітетах місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управліннях, самостійних відділах, інших структурних підрозділах.
Питання судоустрою на момент призначення позивача на посаду судді визначалися Конституцією СРСР, Конституцією Української РСР, Основами законодавства Союзу РСР і союзних республік про судоустрій в СРСР і видаваними відповідно до них іншими законодавчими актами Союзу РСР.
Так, у грудні 1958 року Верховною Радою СРСР було затверджено "Основи законодавства про судоустрій Союзу РСР, союзних і автономних республік", згідно з якими третьою сесією Верховної Ради УРСР п`ятого скликання 30.06.1960 прийнято Закон "Про судоустрій Української РСР".
Відповідно до вказаного Закону, правосуддя в Українській РСР здійснювалось Верховним судом Української РСР, обласними судами і районними (міськими) народними судами.
Даним Законом встановлювалися вимоги до посади судді, у відповідності до ст. 21 якого, народні судді обирались громадянами району на основі загального, рівного і прямого виборчого права при таємному голосуванні строком на п`ять років.
Законом УРСР від 05.06.1981 №2022-X "Про судоустрій" було збережено раніше існуючий порядок обрання суддів та передбачалось, що районний (міський) народний суд утворювався в районі, місті (крім міст районного підпорядкування), районі в місті. Народні судді районних (міських) народних судів обиралися громадянами району, міста, району в місті на основі загального, рівного і прямого виборчого права при таємному голосуванні строком на п`ять років. При цьому статтею 55 вказаного Закону були визначені єдині вимоги, що ставляться до кандидатів у судді і народні засідателі, відповідно до положень якої суддею і народним засідателем може бути обраний кожний громадянин Української РСР, який досяг на день виборів 25 років.
При цьому питання обчислення суддівського стажу вказаними законами не регулювалися, оскільки трудовий стаж на той час визначався загальними нормами трудового законодавства.
Статтею 67 Закону УРСР "Про судоустрій" від 05.06.1981 №2022-Х (в редакції Закону від 05.06.1981) було передбачено, що структура і штатна чисельність апарату районного (міського) народного суду затверджуються начальником відділу юстиції виконавчого комітету обласної, Київської міської Ради народних депутатів у межах штатної чисельності і фонду заробітної плати, встановлених Міністром юстиції Української PCP.
Тобто, організаційне керівництво (в тому числі і питання кадрового забезпечення) районними (міськими) народними судами здійснювалося відповідними відділами юстиції виконавчого комітету відповідних обласних Рад чи обласних державних адміністрацій.
Згідно розрахунку стажу роботи судді, виданого керівником апарату Диканского районного суду Полтавської області,   ОСОБА_1 в період з 01.08.1980 по  14.03.1981 був стажистом Городищенського районного народного суду, Кам*янського  районного народного суду (а.с. 22).
Дані періоди роботи не заперечується відповідачем.
Питання проходження стажування випускниками вищих навчальних закладів в цей період регулювалися такими законодавчими актами колишнього Союзу PCP та УРСР, як: постанова Ради міністрів СРСР від 18.07.1972 №535 "Про заходи щодо подальшого удосконалення вищої освіти в країні", Положенням про стажування молодих спеціалістів, які закінчили вищі учбові заклади, затвердженим Державним комітетом Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати, Всесоюзною Центральною Радою Професіональних Союзів, Міністерством Вищої та середньої освіти СРСР від 25.06.1973.
Так, в підпункті 4.2 пункту 10 зазначеної вище Постанови №535 від 18.07.1972 було визначено, що випускники вищих навчальних закладів для набуття необхідних практичних навичок проходять за місцем розподілення на підприємствах і установах стажування строком до одного року, під час якого виконують посадові обов`язки і отримують заробітну платню відповідно штатного розкладу. Загальне керівництво стажуванням покладається на галузеві міністерства і відомства, в веденні яких перебувають ці підприємства, організації та установи.
Відповідно до пункту 1 Положення про стажування молодих спеціалістів, які закінчили вищі учбові заклади, затвердженого Державним комітетом Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати Всесоюзною Центральною Радою Професіональних Союзів, Міністерством Вищої та середньої освіти СРСР від 25.06.1973, також передбачалось, що молоді спеціалісти, які закінчили вищи навчальні заклади, проходять за місцем розподілення на підприємствах, в організаціях і установах стажування строком до одного року, під час якого виконують посадові обов`язки і отримують заробітну плату згідно штатного розкладу.
Пунктами 5, 15 цього Положення передбачалось, що час стажування зараховується в трирічний строк роботи молодого спеціаліста за місцем розподілу. Під час стажування молодий спеціаліст: користується всіма правами і пільгами, встановленими для працівників цього підприємства (організації, закладу) які обіймають аналогічну посаду; несе обов`язки, покладені на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку; виконує функціональні обов`язки щодо займаної посади, визначеними відповідними інструкціями і положеннями, з урахуванням індивідуального плану.
Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283, до стажу державної служби зараховується робота на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів судів, а також в державних органах колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком, зокрема, у виконавчих комітетах місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управлінь, самостійних відділах, інших структурних підрозділах.
Пунктом 3 цього Порядку №283 було передбачено, що до стажу державної служби включається також робота на посадах службовців в органах, зазначених у пункті 2 цього Порядку і додатку до нього, якщо при просуванні по службі вони зайняли посади державних службовців.
Згідно з пунктом 4 Порядку №283, документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.
З урахуванням зазначених правових норм та обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що період роботи ОСОБА_1 стажистом Городищенського районного народного суду та Кам`янського  районного народного суду з 01.08.1980 по 14.03.1981   підлягає зарахуванню до стажу роботи позивача, який дає право на відставку та отримання  щомісячного довічного  грошового утримання судді у відставці, оскільки даний період роботи на посаді зазначений в трудовій книжці. В подальшому, з 15.05.1981   ОСОБА_1 був призначений суддею Кам`янського районного народного суду.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 14.11.2018 року у справі №819/1550/16, яка враховується судом при вирішенні даної справи відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України.
Зважаючи на те, що стаж роботи позивача  на посаді судді понад 10 років, то до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання, серед іншого, має бути зараховано період навчання у вищому юридичному закладі (01 рік 11 місяців 06 днів), період проходження строкової військової служби (02 роки 05 днів) та період роботи на посаді стажиста Городищенського районного народного суду, Кам`янського районного народного суду (07 місяців 14 днів), як наслідок колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Стосовно вимог позивача, що він має право на одержання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 94 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 3 статті 142 Закону №1402-VIII передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Оскільки до стажу роботи на посаді судді, має бути зараховано період навчання у вищому юридичному закладі, період проходження строкової військової служби та період роботи на посаді стажиста Городищенського районного народного суду, Кам`янського районного народного суду, а відповідачем перерахунок був проведений без урахування вказаних періодів, то відсутнє порушене право позивача на нарахування щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 94 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, а відтак суд не може під час прийняття даного судового рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для зобов`язання відповідача  здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного  грошового утримання судді у відставці у розмірі 94%, в зв`язку з  їх передчасністю, та як наслідок в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.
Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. 
          Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний  з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6  Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
          Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
          Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність необхідності  надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права
Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи щодо визначення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в цій частині з прийняттям нового про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Підстави для перерозподілу судових витрат, відповідно до ч.6 ст. 139 КАС України , відсутні.  
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - задовольнити частково.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 8 квітня 2021 року по справі № 440/1331/21  скасувати  в частині  визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у перерахунку щомісячного грошового утримання ОСОБА_1 у розмірі 94% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді з урахуванням стажу роботи ОСОБА_1 , який дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 94% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, на підставі довідки Територіального управління ДСА України в Полтавській області від 03.03.2020 №02/970/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Ухвалити постанову, якою в цій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 8 квітня 2021 року по справі №440/1331/21 залишити без змін в частині:
- визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у перерахунку щомісячного грошового утримання ОСОБА_1 грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді з урахуванням стажу роботи ОСОБА_1 , який дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 42 роки 01 місяць 08 днів;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді для призначення довічного грошового утримання половину строку навчання у вищому юридичному закладі (01 рік 11 місяців 06 днів), період проходження строкової військової служби (02 роки 05 днів) та період роботи на посаді стажиста Городищенського районного народного суду, Кам`янського районного народного суду (07 місяців 14 днів);
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на підставі довідки Територіального управління ДСА України в Полтавській області від 03.03.2020 № 02/970/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 та щодо відмови в задоволенні решти позовних вимог.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 8 квітня 2021 року по справі №440/1331/21 залишити без змін  і в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрат зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    Я.В. П`янова