ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7713/21 Справа № 185/8330/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шаповалова І. С. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором 
за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»
на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 15 червня 2021 року, -
В С Т А Н О В И В:

26 листопада 2020 року АТ КБ “ПриватБанк” звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в розмірі заборгованість за кредитом у розмірі 69776,28 грн. та судові витрати по справі (а.с.1-5). 

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 15 червня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором: заборгованість за тілом кредиту – 53155,23 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у сумі 2102 грн. В задоволенні позову в іншій частині – відмовлено (а.с.138-143).

Не погодившись із рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог, і ухвалити нове, яким задовольнити вимоги банку в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що АТ КБ «ПриватБанк» відповідно до статуту є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПриватБанк».
16.09.2006 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, який складається з Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк (а.с.15-16), згідно з умовами якого відповідач отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами (а.с.17-41), складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг.
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач станом має заборгованість за кредитом у розмірі 69776, 28 грн., яка складається з наступного: -заборгованість за тілом кредиту – 53155, 23 грн.; -заборгованість за відсотками – 16621, 05 грн.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором року в розмірі 53155, 23 грн., тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 16621, 05 грн., в оскаржуваній позивачем частині, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справі не підтверджено що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив, що з відповідача на користь позивача не підлягає стягненню заборгованість за відсотками, з огляду на наступне.

В скарзі банк зазначає, що суд безпідставно відмовив у стягненні відсотків за користування кредитом, оскільки необґрунтовано визнано, що між сторонами відсутній договір приєднання, складовими якого є Умови та правила надання банківських послуг та тарифи Приватбанку. Також суд надав неправильну правову оцінку паспорту споживчого кредитування, в якому чітко визначені істотні умови кредитного договору. Вказує, що дії відповідача з користування кредитними коштами та погашення частини заборгованості свідчать про визнання ним заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування, визначеними вище вказаними документами.
Дослідивши вказані доводи скарги, колегія визнає їх неспроможними і повністю погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У відповідності до вимог ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
З огляду на вказані норми суд правильно визнав, що для кредитного договору тільки підписані сторонами умови договору вважаються узгодженими між ними. А тому вірно відкинув як складові договору Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи, які відповідач не підписував.
Отже, оскільки у анкеті-заяві не мається узгоджених умов щодо відсотків, то суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач має повернути лише отримані у кредит кошти.
Щодо паспорту споживчого кредитування, який був підписаний відповідачем, то зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту (а.с.16-19).
На користь вказаному також свідчить те, що цей паспорт споживчого кредиту містить інформацію щодо типу кредитного продукту як картка "Універсальна", так і "Універсальна Голд", за якими вказані різні умови. У ньому зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо.
Також у третьому розділі паспорту визначено максимальну суму ліміту на кредитній картці до 50 000,00 грн./до 75 000,00 грн., однак відсутні дані щодо фактичного ліміту, встановленого на конкретній кредитній картці, що видається споживачу ОСОБА_1 .
У розділі 4 вказаного паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.
Окрім того, у цьому паспорті міститься посилання на те, що інформація, зазначена у ньому, зберігає чинність та є актуальною лише до 31.08.2019р., в той час як позивач просить стягнути заборгованість, починаючи з 16.09.2016р. По 20.08.2020р. Тобто, період дії умов паспорту є значно меншим, ніж той, за який банк просить стягнути заборгованість.
До того ж, анкета-заява, підписана відповідачем, не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами за несвоєчасне погашення кредиту та посилання на паспорт споживчого кредиту як складову договору.

Таким чином, паспорт споживчого кредитування становить собою попереднє ознайомлення з умовами кредитування, які можуть бути встановлені на різні види карток, але він не підмінює сам договір, у якому обрані споживачем умови мають бути закріплені як узгоджені, а договір підписаний сторонами.
За вказаних обставин, посилання в апеляційній скарзі на те, що істотні умови договору (процентну ставку за користування кредитними коштами) погоджено між сторонами у паспорті споживчого кредиту, колегія суддів вважає безпідставними.
З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" процентів за користування кредитом, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття боржником умов і тарифів кредитування, а тому з ОСОБА_1 підлягає до стягнення лише тіло кредиту, яке не було погашено.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.
Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 15 червня 2021 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: