УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/6151/16-ц Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю. 
Категорія 44 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року 
        Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,
з участю секретаря 
судового засідання         Гарбузюк Ю.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі  цивільну справу №274/6151/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Кравця Миколи Анатолійовича на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Хуторної І.Ю. у м. Бердичеві,

в с т а н о в и в :
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 20620 грн. матеріальних збитків, завданих ушкодженням автомобіля, 600 грн витрат за проведення авто-товарознавчого дослідження, 4608 грн. витрат за проведення авто-технічної та транспортно-трасологічної експертизи, 21000 грн. моральної шкоди та понесені судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 21.12.2014 о 9-20 год. у м. Бердичеві по вул. Вінницькій відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі його автомобіля «MAZDA 626», д.н. НОМЕР_1 та автомобіля «VOLKSWAGEN CADDY», д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . У якості пасажира в його автомобілі перебував ОСОБА_3 . Керуючи своїм автомобілем зі швидкістю біля 40-50 км/год побачив, що перед ним повільно справа, ніби вишукуючи місце для паркування, рухається автомобіль «VOLKSWAGEN CADDY», тому не виїжджаючи на зустрічну смугу руху, почав його випереджати. Коли відстань до його автомобіля була в межах 8-9 метрів, автомобіль «VOLKSWAGEN CADDY», не умикаючи покажчика повороту, почав змінювати напрямок руху в попутно перехресному напрямку. Тоді сам почав гальмувати та вивертати кермо вліво, щоб об`їхати перешкоду зліва, але уникнути зіткнення не вдалося. Автомобілі отримали механічні пошкодження.
Працівники ДАІ відносно нього склали адміністративний протокол за ст.124 КУпАП, однак постановою суду від 16.05.2016 у справі № 274/6910/14-п провадження закрито за відсутністю у діях складу адміністративного правопорушення.
15.01.2016 ТОВ "Експерт-Авто» складено звіт, згідно якого завданий ушкодженням автомобіля матеріальний збиток «MAZDA 626» складає 20620 грн.
Станом на 15.01.2016 його автомобіль ще не був відремонтований у зв`язку з відсутністю коштів. Автомобіль використовував лише для нагальних потреб. З нього насміхались друзі, зупиняли працівники ДАІ. Внаслідок ДТП порушився нормальний спосіб життя, витрачено кошти на ремонт автомобіля та отримання звіту по його оцінці, проведено експертизи, що суттєво вплинуло на його матеріальний стан. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях у зв`язку з пошкодженням його майна.
До страхової компанії відповідачки він не звертався, оскільки йому вона не відома.
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 червня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 21220 гривень на відшкодування матеріальної шкоди та 2000 гривень на відшкодування моральної шкоди, вирішено питання судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, представник ОСОБА_2 - адвокат Кравець М.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
Представник скаргу мотивує тим, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим, оскільки суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивач не надав суду належних доказів того, що він є або був на момент ДТП власником або законним володільцем вищезгаданого автомобіля. Вказує, що в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази того, що дії відповідачки з технічної точки зору стали причиною створення аварійної обстановки і виникнення ДТП, а відтак вона не може нести матеріальну відповідальність. Також суд не взяв до уваги висновок експертизи, не залучив до участі співвідповідача, оскільки вважає, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у даній справі, так як збитки завдані в результаті ДТП повинні стягуватись зі страхової компанії, з якою відповідачка уклала відповідний договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Посилається на відповідну правову позицію, викладену в постановах Верховного суду. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 367 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.
За змістом ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України).
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд

встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Судом першої інстанції, встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АВ2 № 893868 від 21.12.2014 ОСОБА_1 21 грудня 2014 року о 9-20 год. в м. Бердичеві по вул. Вінницькій, керуючи автомобілем «MAZDA  626» д.н. НОМЕР_1 , перед початком обгону не переконався в безпеці виконання свого маневру та всупереч горизонтальної розмітки 1.1. "Суцільної лінії", виїхав на смугу зустрічного руху. Внаслідок його дій відбулось зіткнення з автомобілем «VOLKSWAGEN CADDY» д.н. НОМЕР_2 , водій якого виконувала маневр повороту ліворуч. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
У протоколі зазначено, що ОСОБА_1 порушив п.п. 14.2, 2.3Б, 10.1, дорожньої розмітки 1.1. ПДР України, чим скоїв правопорушення передбачене ст. 124 ч.1 КУпАП.
Згідно схеми огляду місця ДТП, долученої до протоколу серії АВ2 № 893868 від 21.12.2014, ОСОБА_1 є власником автомобіля MAZDA 626 д.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 є власником автомобіля «VOLKSWAGEN CADDY», д.н. НОМЕР_2 
Постановою Бердичівського міськрайонного суду від 16.05.2016 провадження у справі № 274/6910/14-п закрито за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 30 червня 2016 року постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 травня 2016 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін (том 1, а.с.10, 11).
Згідно повідомлення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, (вих. № 0101/94/2021 від 19.10.2021), адміністративна справа № 274/6910/14 провадження № 0274/2/16 відносно ОСОБА_1 знищена за спливом строків зберігання (т.2 а.с. 99).
Відповідно довідки № 1163 від 03.11.2021, виданої Регіональним сервісним центром МВС в Житомирській області (філія ГСЦ МВС) територіальний сервісний центр МВС № 1842, згідно державного реєстру МВС підсистеми НАІС зареєстрований на імя ОСОБА_1 транспортний засіб MAZDA 626 2.0, державний номерний знак « НОМЕР_1 », 1996 року випуску, було перереєстровано на іншу особу 09.08.2016. (т.2 а.с. 132).
Вартість спричинених ДТП збитків, заподіяних майну потерпілого ОСОБА_1 складає 20620.40 гривень, про що відображено у звіті №434 від 15.01.2016 про оцінку автомобіля «MAZDA 626» д.н. НОМЕР_1 (а.с.12-14 том 1).
Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог ст.7, ч.2 ст.1187, ст.1188 ЦК України, відповідач ОСОБА_2 , яка на відповідній правовій підставі керувала транспортним засобом, має відшкодувати позивачу завдану джерелом підвищеної небезпеки шкоду, оскільки є винною в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 21.12.2014.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.
Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів,

службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, що до якої встановлено ці обставини.
Разом з тим, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).
Статтею 1 Закону України "Про страхування" передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979ЦК України).
Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України "Про страхування". До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - Моторне (транспортне) страхове бюро України) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1. статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у

страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
За правилами статті 39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Основними завданнями МТСБУ є зокрема, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.
Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі (пункт 41.1 статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, якщо згідно із Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Аналогічний висновок у подібних правовідносинах з посилання на дану постанову Великої Палати зробив Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 127/7370/17-ц, від 10квітня 2019 року у справі №539/447/17, від 17 квітня 2019 року в справі № 500/3802/16, від 24 квітня 2019 року у справі № 279/96/17.
В постанові Верховного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 715/1138/18 провадження № 61-12855св19 зроблено висновок, що Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що обов`язок з відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди покладається на страховика (у випадках, передбачених статтею 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на Моторне (транспортне) страхове бюро України), а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує суд при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.
Непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди. 

За загальним правилом, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", є страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди як співвідповідач має залучатися до участі у справі страхувальник.
В даному випадку згідно з нормами Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відшкодування майнової шкоди, заподіяної потерпілому, покладається на страховика відповідно до ліміту відповідальності.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.
Відповідно до частини другої статті 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та постановляє рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. 
Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).
Отже, наведені висновки свідчать про те, що позивач наділений правом на власний розсуд визначити предмет та підстави позову, а також суб`єктний склад відповідачів, разом з цим, саме на суд покладено процесуальний обов`язок визначення належності відповідачів у спорі, проте вирішення питання про заміну відповідача на належного або залучення співвідповідача здійснюється судом виключно за клопотанням позивача (частини перша, друга статті 51 ЦПК України).
Водночас, таке клопотання позивача в матеріалах справи відсутнє.
Неналежна сторона у цивільному процесі - це особа, стосовно якої суд встановив, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, і у зв`язку з цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову в позові.
Належними сторонами у справі є особи, між якими виник спір, який є предметом розгляду та вирішення судом, і які є суб`єктами спірних матеріальних правовідносин.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові.
Встановивши, що згідно із договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та Закону № 1961-IV у страховика виник обов`язок з виплати страхового відшкодування потерпілому, тому колегія суддів приходить до висновку, що саме страховик, повинен бути належним відповідачем по справі, а у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оскільки у підсумку позивач звернувся до суду з позовом лише до винуватця ДТП ОСОБА_2 , тому він мав насамперед вирішити спір з страховою компанією в межах установленого ліміту страхової відповідальності останньої для правильного урегулювання спору між позивачем та ОСОБА_1 у протилежному випадку - до вирішення питання про наявність підстав для відшкодування заподіяної шкоди за рахунок страховика відповідача, зокрема у судовому порядку, позовні вимоги до ОСОБА_2 є передчасними.
Висновки суду по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог мають бути зроблені за належного суб`єктного складу її учасників.
Верховний Суд у постановах від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19, від 16 червня 2021 року у справі № 264/4263/18 (провадження № 61-12632св20) зазначив, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
За наведених обставини є підстави для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 (подання позову до неналежного складу відповідачів), що узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).
Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що судове рішення суду першої інстанцій постановлене без додержання норм процесуального права. За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові.
Також відповідно до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з позивача на користь відповідача судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 826.80 грн.
Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Кравця Миколи Анатолійовича задовольнити.
Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 826.80 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

       Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 24 листопада 2021 року.