ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/1408/21                                                         Суддя (судді) першої інстанції: Колеснікова І.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  04 жовтня 2021 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
          Головуючого судді:                                                            Чаку Є.В., 
          суддів:                                                                                Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.
          за участю секретаря                                                            Ковтун К.В.          
                              
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ)  про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Авєріної М.В. при примусовому виконанні виконавчого листа №361/6226/17, виданого 26.08.2020 Броварським міськрайонним судом Київської області про накладення на ОСОБА_1 штрафу на користь держави у розмірі 1700,00 грн. за невиконання без поважних причин боржником рішення суду відповідно до статті 641 Закону України "Про виконавче провадження".
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02 липня 2021 року відмовлено у задоволенні позову. 
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позов. На думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт зазначила, що судом в обгрунтування оскаржуваного рішення покладено припущення. Жодних перешкод у побаченні малолітнього ОСОБА_2 з батьком ОСОБА_3 позивач  не чинила, фактично 23.01.2021 рішення суду не було виконано з поважних причин лише в частині проживання дитини у визначені дні за адресою проживання його батька. Апелянт зазначила, що в подальшому після завершення  процесу одужання ОСОБА_2 рішення суду виконувалося у повному обсязі, що свідчить про те, що позивач не мала наміру ухилятися від виконання рішення суду, а 23.01.2021 діяла виключно в інтересах дитини.
У відзиві на апляційну скаргу відповідач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Дана справа належить до категорії термінових справ, передбачених ст. 287 КАС України та підлягає розгляду з урахуванням особливостей, передбачених параграфом 2 глави 11 КАС України.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у відповідача перебуває виконавче провадження №62914551 з примусового виконання виконавчого листа №361/6226/17 виданого Броварським міськрайонним судом Київської області 26.08.2020, згідно якого із урахуванням інтересів малолітніх дітей, забезпечення їх спілкування між собою, а також забезпечення участі кожного із батьків у їхньому вихованні, відповідно до положень частини другої статті 159 Сімейного кодексу України визначено наступний графік побачень: другий, четвертий тиждень кожного місяця із 10 год. 00 хв. суботи до 18 год. 00 хв. неділі малолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживають з батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .
Броварським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) відкрито виконавче провадження №62914551 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.
08.12.2020 головним державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Авєріної М.В. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №361/6226/17 Броварського міськрайонного суду Київської області виданого 26.08.2020.
12.01.2021 ОСОБА_3 звернувся до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) із заявою про відновлення виконавчого провадження з огляду на невиконання ОСОБА_1 рішення суду щодо встановленого графіку побачень з дітьми.
Цього ж дня державним виконавцем  було винесено постанову про відновлення виконавчого провадження №62914551. 
Копію постанови направлено на адресу боржника.
15.01.2021 державним виконавцем винесено постанову про призначення виконавчих дій на 23.01.2021 о 10 год., а саме суботу четвертого тижня місяця січня 2021 року за адресою місця проживання боржника.
Копію постанови направлено на адресу боржника рекомендованою кореспонденцією.
23.01.2021 державним виконавцем здійснено перевірку виконання боржником судового рішення  у час та місці побачення, визначених у постанові від 15.01.2021.
За результатами перевірки державним виконавцем складено Акт. У якому зазначено, що рішення суду боржником не виконано, документального підтвердження поважності причин невиконання рішення станом на час проведення виконавчих дій , а саме 23.001.2021, боржником не надано.
До акту боржником долучено заяву від 23.01.2021 та копію довідки медичного закладу від 06.01.2021 про перебування дитини на стаціонарному лікуванні 05.01.2021 ( один день).
Вказаний акт підписано стягувачем та особами, що були залучені до проведення виконавчих дій згідно постанови про призначення виконавчих дій та залучення представників поліції, служби у справах дітей  та сім`ї від 15.01.2021.
25.01.2021 державним виконавцем  винесено постанову про накладення штрафу на боржника  у сумі 1700 грн., а також призначено новий строк виконання рішення суду боржником, а саме у другу суботу лютого місяця 13.02.2021 о 10 год.
Не погодившись із прийнятою відповідачем постановою про накладення штрафу, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (надалі - Закон №1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 16 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII встановлено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних і посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини першої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.
Частиною другою статті 63 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) і попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до частини третьої статті 63 Закону №1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
Порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною передбачено у ст.641 Закону №1404-VIII.
Зокрема, виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному  частиною першою  статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.
У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.
Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому  статтею 63  цього Закону.
У свою чергу, стаття 75 Закону №1404-VIII встановлює відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.
Так, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника-фізичну особу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника-юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і встановлює новий строк виконання (частина перша статті 75 Закону №1404-VIII).
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (частина друга статті 75 Закону №1404-VIII).
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону №1404-VІІІ, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
  З матеріалів справи  вбачається, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області  у справі № 361/6226/17 із урахуванням інтересів малолітніх дітей, забезпечення їх спілкування між собою, а також забезпечення участі кожного із батьків у їхньому вихованні, відповідно до положень частини другої статті 159 Сімейного кодексу України визначено наступний графік побачень: другий, четвертий тиждень кожного місяця із 10 год. 00 хв. суботи до 18 год. 00 хв. неділі малолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживають з батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачем було відкрито виконавче провадження №62914551 з примусового виконання виконавчого листа  № 361/6226/17 та 08.12.2020 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження.

12.01.2021 ОСОБА_3 звернувся до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) із заявою про відновлення виконавчого провадження з огляду на невиконання ОСОБА_1 рішення суду щодо встановленого графіку побачень з дітьми.
Цього ж дня державним виконавцем  було винесено постанову про відновлення виконавчого провадження №62914551. 
Вказану постанову було направлено на адресу боржника (позивача у справі) та вручено останній 19.01.2021.
23.01.2021 (четвертий тиждень січня 2021 року) державним виконавцем було здійснено вихід за місцем проживання боржника та встановлено факт невиконання боржником виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області від 26.08.2020 №361/6226/17 щодо встановлення побачення з дітьми, про що складено акт у виконавчому провадженні №62914551.
У акті  міститься відмітка про подання боржником заяви  та довідки ДНУ "Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини" від 06.01.2021 щодо проведення 05.01.2021 операції дитині ОСОБА_2 . 
У заяві позивач просила долучити довідку  на підтвердження факту неможливості виконання з поважних причин  09.01.2021 та 23.01.2021 та до повного одужання її малолітнього сина ОСОБА_2 , рішення суду щодо графіку побачень з його батьком ОСОБА_3 другого та четвертого тижня кожного місяця з 10 год суботи по 18 год неділі. 
У довідці (а.с.63) зазначено, що ОСОБА_2 05.01.2021 знаходився на стаціонарному лікуванні у дитячого хірурга. Діагноз: фімоз. Виконана: операція. Пропонується: персональний догляд матері до повного одужання.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не було наведено поважних причин невиконання нею 23.01.2021 судового рішення про встановлення побачення з дитиною.
Фактично у довідці, як єдиному доказі поважності причин невиконання рішення суду, не зазначено кінцевого терміну одужання, необхідність проходження повторного огляду лікаря. У довідці відсутні будь-які заборони лікаря щодо можливості перебування дитини з батьком 23.01.2021, тобто через вісімнадцять днів після припинення стаціонарного лікування.
Станом на момент виходу державного виконавця (23.01.2021) у боржника  були відсутні  будь-які документи про поточний стан здоров`я дитини.
Жодних доказів на підтвердження того, що боржник у зв`язку із операцією сина та необхідністю догляду за ним перебувала на лікарняному, ні державному виконавцю, ні до суду надано не було.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що відсутність у довідці прогнозу, орієнтовних термінів одужання малолітнього ОСОБА_2 та рекомендованих термінів персонального догляду матері за дитиною ставить у невизначеність врегульовані судом відносини між стягувачем та боржником щодо побачення з дитиною та створює можливість для маніпулювання матір`ю своїм становищем, як особою, якій лікарем надано пріоритет у догляді за дитиною, без обмеження у часі такого догляду, що нівельовує об`єктивність вказаних обставин як таких, що перешкоджають проведенню побачення стягувача з дитиною та є підставою для відкладення проведення виконавчих дій.
З огляду на викладені обставини у сукупності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність  у позивача поважних причин невиконання судового рішення, що є підставою для накладення на останню штрафу за вказані дії.
Стосовно інших посилань апеляційної скарги, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
          Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційних скаргах доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
          Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 322 КАС України, суд

                                                                ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена до Верховного Суду.

          Головуючий суддя:                                                                          Є.В. Чаку

          Судді:                                                                                          Н.М. Єгорова

                                                                                                            А.Ю. Коротких