КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
            
справа №753/914/17                                                                 головуючий у суді І інстанції: Комарцева Л.В.
провадження №22-ц/824/12974/2021                                     головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
28 вересня 2021 року                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді:                                              Сушко Л.П.,  
суддів:                                                           Гаращенка Д.Р., Мостової Г.І.,
секретар судового засідання:                                  Спеней О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 3-тя особа: ОСОБА_4 про визнання права власності на Ѕ спільного майна подружжя,
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2017 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання за нею права, як співзабудовника на Ѕ частину збудованого нею у шлюбі з ОСОБА_5 , але не прийнятого в експлуатацію двоповерхового будинку загальною площею 220 кв.м та одноповерхового будинку загальною площею 50 кв.м, які побудовані на земельній ділянці кадастровий номер 8000000000:90:810:0020, що знаходиться у АДРЕСА_1 . 
В обґрунтування позовних вимог вказала про те, що будинок був готовий до проживання в 2014 році, але нерухоме майно не було зареєстровано. 29.09.2015 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розірвали шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Позивач не може потрапити в будинок, оскільки родичі змінили замки та вселили сторонніх осіб.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року у справі залишено без задоволення позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 3-тя особа: ОСОБА_4 про визнання права власності на Ѕ спільного майна подружжя.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.  
Вважає, що суд першої інстанції невірно зазначив предмет спору, замість розгляду справи з предметом спору «Визнання права на 1/2 як за співзабудовником», суд розглянув справу як «Визнання права власності на 1/2 нерухомого майна», суд не взяв до уваги та надав оцінку фіскальним документам наданих позивачкою - ОСОБА_1 як доказ придбання будівельних матеріалів для будівництва садибного будинку, не надав оцінку діям відповідачки - ОСОБА_3 що перешкоджала проведенню будівельно-технічної експертизи (Повідомлення судового експерта №000250/3), а також не взяв до уваги та не надав оцінку показанням свідків які викликались для допиту позивачкою - ОСОБА_1 .. Вказує, що будівництво спірного будинку подружжям ОСОБА_5 розпочато в березні 2013 року та закінчено наприкінці 2014 року (період шлюбу з 28.09.2012 року по 29.09.2015 року ОСОБА_1 ). Перша будівля - житловий будинок, приблизна загальна площа становить 220 кв.м., а 1/2 цього будинку становить 110 кв.м., а друга будівля - літній будинок, приблизна загальна площа становить 50 кв.м, а 1/2 цього будинку становить 25 кв.м.. Звертає увагу суду на те, що не має можливості надати технічний паспорт на будинки у зв`язку з тим, що обміру будинків перешкоджають сторонні особи, дана обставина підтверджується відповіддю ФОП ОСОБА_7 (інженер з інвентаризації нерухомого майна) №134 від 27.10.2016 року в якій зазначено, що провести обмір будинку неможливо через присутність сторонніх осіб в цьому будинку. Посилається на правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17.
Учасники справи відзивів на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не надав.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. 
Вирішуючи даний спір, і залишаючи без задоволення позов, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що вважає важливим доводи позивача, разом з тим не може їх врахувати виходячи того, що позивачем додано платіжні документи щодо придбання будівельних матеріалів ОСОБА_5 , проте позивач не визначила дійсну вартість частки в спільному будівництві та не надала доказів її придбання. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів спільного будівництва майна колишнім подружжям. Надані чеки та квитанції не підтверджують розміру внесених позивачем коштів та речей у спільне будівництво, тому позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
За змістом частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), прийняття його до експлуатації та державної реєстрації права власності на нього.
Системне тлумачення категорій "об`єкт нерухомого майна" (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статей 350 та 351 ЦК України ) та "об`єкт незавершеного будівництва" (стаття 331 ЦК України) дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва є нерухомою річчю особливого роду, фізичне створення якої розпочате, але не завершене, що допускає встановлення відносно неї суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав у випадках та у порядку визначених цивільним законодавством.
Не будуючи до моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації та державної реєстрації права власності житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю матеріалів, обладнання тощо, які були використані у процесі такого будівництва (частина третя статті 331 ЦК України), тобто сукупності речей щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки.
За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.
Вказане дає підстави для висновку, що об`єкт незавершенного будівництва, зведений за час шлюбу за визначених законом умов може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.
При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постановах від 15 травня 2013 року у справі № 6-37цс13, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-338цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2710цс15.
Встановлено, що відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розірвано про що 29.09.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис №340 ( а.с. 11, т.1).
Згідно із державним актом про право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.02.2004 року №1355 належала земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 0.0596 га, розташована на АДРЕСА_2 ( а.с. 12, т.1).
Відповідно до повідомлення ФОП ОСОБА_7 №135 від 27.10.2016 року в рамках договору за замовленням ОСОБА_1 зазначено про те, що в результаті виїзду 27.10.2016 року на об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 не виявилось можливим виконати замір площі садового будинку та господарських споруд, оскільки доступу перешкоджали невідомі особи ( а.с. 13, т.1).
Згідно із накладної №8 від 11.03.2013 року про відпущення піску на суму 3300 грн. та щебеню на суму 9800 грн. ПП «ОСОБА_13». Графа «Кому відпущено» не містить записів ( а.с. 15, т.1).
Відповідно до видаткової накладної №0000002655 від 01.04.2013 ФОП ОСОБА_8 відвантажив ОСОБА_5 арматуру 14А400 на суму 4432 грн. ( а.с. 16, т.1).
Відповідно до накладної №21 від 01.04.2013 року ПП «ОСОБА_13» реалізував цемент на суму 8000 грн. Графа «Кому відпущено» не містить запису, які дають змогу ідентифікувати особу ( а.с. 17, т.1).
Згідно із платіжними документами від 14.04.2013 №1671232, №1671233,№1671234 ОСОБА_9 сплатив 2217 грн. 70 коп. за цемент, брус, свердло та здійснив сплату за платіжним документом №1671230 в розмірі 115 грн. і за платіжним документом №1671229 в розмірі 180 грн. ( а.с. 18, т.1).
Відповідно до видаткової накладної №0000002690 від 14.04.2013 року ФОП ОСОБА_8 відвантажив ОСОБА_5 шлакоблок на суму 21750 грн. 00 коп. ( а.с. 19, т.1).
Відповідно із накладною №37 від 15.04.2013 року ПП «ОСОБА_13» відпустив цемент та пісок на суму 5700 грн. Графа «Кому відпустив» не заповнена ( а.с. 20, т.1).
Згідно до платіжного документу від 20.04.2013 №522442,522443 оператор каси на ринку «Славутич» реалізував ОСОБА_5 цемент, ДСП, шлакоблок, разом з вантажними роботами на суму 1456 грн. 26 коп. ( а.с. 21).
Відповідно до рахунку-фактури №СФ-0002054 від 23.04.2013 ТОВ «Торговий Дім Мідас Люкс» реалізовано ОСОБА_5 товари на суму 109995 грн. 76 коп. ( а.с. 22, т.1).
30.04.2013 року на підставі платіжних документів №1682200, №1682201, №1682202 ОСОБА_5 реалізовано цемент, брус, шлакоблок на суму 850 грн. 86 коп. ( а.с. 23, т.1).
18.05.2013 року на підставі платіжних документів №541057,541058 ОСОБА_5 реалізовано товари на ринку на суму 117 грн. 89 коп. ( а.с. 26, т.1).
19.05.2013 року на підставі документів №541228,541229 ОСОБА_5 реалізовано товари на ринку на суму 341 грн. 92 коп. ( а.с. 27, т.1).
22.05.2013 року ОСОБА_9 придбав скобу та саморізи на суму 36 грн. 72 коп., що підтверджується документом №544126, 544127 ( а.с. 2, т.1).
23.05.2013 року ОСОБА_9 придбав на ринку «Славутич» товари на суму 52 грн. 05 коп., що підтверджується документом №544684, №544685 та на суму 43 грн. 56 коп., що підтверджується документом №544681 ( а.с. 29,30,т.1).
25.05.2013 року відповідно до видаткової накладної №0000002750 ФОП ОСОБА_8 реалізував ОСОБА_5 газобетон на суму 4840 грн. 00 коп., що підтверджується видатковою накладною ( а.с. 31, т.1).
26.05.2013 року згідно з накладною №40 ПП «ОСОБА_13» відпустив цемент, пісок, щебінь на суму 11000 грн. 00 коп. Графа накладної «Кому відпущено» запису даних про особу покупця не містить( а.с. 32, т.1).
03.07.2013 року року згідно з накладною №80 ПП «ОСОБА_13» реалізував товари на суму 3000 грн. 00 коп. Графа «Кому відпущено» не містить ідентифікуючих записів ( а.с. 34, т1).
Документи на ( а.с. 35,а.с. 36, т.1) від 08.07.2013 та від 14.07.2013 року не містять даних. про особу, якій реалізовано товар - платника.
14.07.2013 року ОСОБА_9 сплатив на ринку «Славутич» 418 грн. 60 коп. за пінопласт ( а.с. 37, т.1).
03.02.2014 року ОСОБА_9 придбав утеплювач вартістю 120 грн. 54 коп., що підтверджується документом №598440 ( а.с. 39, т.1).
25.09.2014 ОСОБА_9 придбав профнастил вартістю 929 грн. 20 коп. ( а.с. 40, т.1).
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні 07.06.2017 року пояснив, що покійного ОСОБА_5 знав 8-10 років, показав, що будинок він побудував по АДРЕСА_3 .
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25.05.2018 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу.
14.11.2018 року ТОВ «Українські незалежні судові експерти» відповідно до повідомлення №000250/3 про неможливість надання висновку повідомлено про те, що документальні дані відповідно до клопотання від 10.09.2018 року не отримано, ОСОБА_3 відмовила експерту у доступі до об`єктів нерухомості, тому матеріали справи повернуто до суду.
Судом апеляційної інстанції також встановлено, що клопотання експерта про доступ до спірного приміщення було направлено до суду першої інстанції, в свою чергу суд першої інстанції сторін із зазначеним клопотанням не ознайомив, в метеріалах справи відсутні данні про те, що сторони були повідомлені, що  09 листопада 2018 року о 10.00 годині експерту необхідно надати доступ до спірного будинку. Суд апеляційної інстанції не може усунути зазначені порушення, в силу того, що сторони не заявляли клопотання про призначення судово-будівельної експертизи ні під час подання апеляційної скарги ні під час апеляційного розгляду.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази того, що спірний будино має площу 220 кв.м. та одноповерховий будинк має загальною площею 50 кв.м.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.12.2016 ОСОБА_3 , сестра ОСОБА_5 є спадкоємцем земельної ділянки площею 0.0596 га, яка розташована по АДРЕСА_2  на якій занходиться спірний будинок( а.с. 95,т.1).
Право власності на спірний будинок станом на дату розгляду спору не зареєстровано.
Позивач у своєму позові зазначає, що «позовна заява про визнання права на 1\2 спільного майна подружжя», у резолютивній частині позову позивач просить визнання за нею права, як співзабудовника на Ѕ частину збудованого нею у шлюбі з ОСОБА_5 , але не прийнятого в експлуатацію двоповерхового будинку загальною площею 220 кв.м та одноповерхового будинку загальною площею 50 кв.м, які побудовані на земельній ділянці кадастровий номер 8000000000:90:810:0020, що знаходиться у АДРЕСА_1 . При  цьому, позивач не заявляє вимоги про визнання спірного об`єкта незавершеного будівництва (житлового будинку з господарськими будівлями) об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на частину земельної ділянки під якою знаходиться  спірний будинок.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції невірно зазначив предмет спору, замість розгляду справи з предметом спору «Визнання права на 1/2 як за співзабудовником», суд розглянув справу як «Визнання права власності на 1/2 нерухомого майна», суд не взяв до уваги та надав оцінку фіскальним документам наданих позивачкою - ОСОБА_1 як доказ придбання будівельних матеріалів для будівництва садибного будинку, не надав оцінку діям відповідачки - ОСОБА_3 що перешкоджала проведенню будівельно-технічної експертизи (Повідомлення судового експерта №000250/3), а також не взяв до уваги та не надав оцінку показанням свідків які викликались для допиту позивачкою - ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції вважає їх необгрунтовапними, оскільки у описовій частині рішення зазначено з якими саме вимогами звернулась позивач, крім того, суд першої інстанції надав оцінку чекам наданим позивача, при цьому зазначив, що позивач так і не визначилась із ціною позову та дійсну вартість частки  в спільному майні для можливого поділу.
Доводи апеляційної скарги про те, що будівництво спірного будинку подружжям ОСОБА_5 розпочато в березні 2013 року та закінчено наприкінці 2014 року (період шлюбу з 28.09.2012 року по 29.09.2015 року ОСОБА_1 ). Перша будівля - житловий будинок, приблизна загальна площа становить 220 кв.м., а 1/2 цього будинку становить 110 кв.м., а друга будівля - літній будинок, приблизна загальна площа становить 50 кв.м, а 1/2 цього будинку становить 25 кв.м., суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні належні  та допустимі докази площі спірного будинку. 
Доводи апеляційної скарги про те, що не має можливості надати технічний паспорт на будинки у зв`язку з тим, що обміру будинків перешкоджають сторонні особи, дана обставина підтверджується відповіддю ФОП ОСОБА_7 (інженер з інвентаризації нерухомого майна) №134 від 27.10.2016 року в якій зазначено, що провести обмір будинку неможливо через присутність сторонніх осіб в цьому будинку, суд апеляційної інстанції ставиться критично, окільки на думку суду апеляційної під час розгдяу справи у суді першої інстанції не вжито всіх належних заходів для повідомлення сторін про виїзд експерта на відповідну дату та час та забезпечення останньому вільного доступа для проведення експетртизи. 
Посилання у апеляційній скарзі на правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, суд апеляційної інстанццїї не приймає до уваги, оскільки вона є не релевантною з правовідносинами які встановлені у справі що розглядається.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні,  не спростовують.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача не було порушено відповідачами.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 331ЦК України, ст.60 СК України.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.                                                                         На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд, 

 
 
                                                     ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено «30» вересня 2021 року.
 
Головуючий суддя	Л.П. Сушко    	
Судді	Д.Р. Гаращенко    	
 	Г.І. Мостова