ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 р.	Справа № 480/3269/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О., 
представника позивача Петрова Д.А.,
представника відповідача Луніки О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 року, головуючий суддя І інстанції: О.М. Кунець, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, по справі № 480/3269/21
за позовом     Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради      
до     АТ "Сумиобленерго" в особі філії "Сумський МРЕМ"      
третя особа   Виконавчий комітет Сумської міської ради в особі Комісії по розгляду питань, пов`язаних з отриманням житлової субсидії, призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради звернувся до суду з позовом до АТ "Сумиобленерго" в особі філії "Сумський МРЕМ", третя особа: Виконавчий комітет Сумської міської ради в особі Комісії по розгляду питань, пов`язаних з отриманням житлової субсидії, призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та по прийняттю рішень про включення до Єдиного державного реєстру осіб, які мають право на пільги, інформації про адресу фактичного місця проживання пільговика, в якій позивач, як суб`єкт владних повноважень, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність АТ “Сумиобленерго” в особі філії “Сумський МРЕМ” у відмові надання департаменту інформації про розмір невикористаної та поверненої до бюджету суми субсидії для відшкодування витрат на оплату послуги з електропостачання;
- зобов`язати АТ “Сумиобленерго” в особі філії “Сумський МРЕМ” надати департаменту інформацію про розмір невикористаної та поверненої до бюджету суми субсидії для відшкодування витрат на оплату послуги з електропостачання по кожному одержувачу житлової субсидії за 2018 - 2019 роки помісячно.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 року клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі №480/3269/21 - задоволено. Провадження у справі - закрито.
Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради,  не погодившись з з  ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив  скасувати ухвалу, направивши справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що приймаючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги процесуального права, що призвели до необґрунтованого винесення оскаржуваної ухвали.
Представник позивача  в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування  не вбачає.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  пояснення представників сторін, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, виходив з того, що вказаний спір не є публічно-правовим спором в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.
Колегія суддів  погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
За змістом ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі “Сокуренко і Стригун проти України” Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза “судом встановленим законом” поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі “Занд проти Австрії” зазначив, що поняття “суд, встановлений законом” у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає “усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів”. З огляду на це не вважається “судом, встановленим законом” орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.
Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно з пунктами 1, 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
У пунктах 8-9 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено позивача як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкта владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду. При цьому відповідачем може бути суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інша особа, до якої звернена вимога позивача.
Частиною 4 ст. 5 КАС України визначено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 5 частини четвертої статті 46 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень, коли право звернення до суду надано суб`єкту владних повноважень законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Пунктом 5 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.
Таким чином, суб`єкт владних повноважень в адміністративному процесі має право на звернення до суду у порядку та у спосіб, які обмежені повноваженнями, визначеними Конституцією і законами України.
Посилання позивача на ст. 18-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" не може бути законною підставою для звернення до суду, оскільки встановлює загальне право бути позивачем або відповідачем у справі.
Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому, слід зазначити, що, виходячи зі змісту статей 2, 3 КАС України, суб`єкт владних повноважень не має прав, у розумінні міри свободи поведінки, а лише наділений законодавцем певними повноваженнями, необхідними для реального виконання завдань та функцій держави, що покладені на нього.
Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування врегульовано Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".
Розділ II Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачає організаційно - правову основу місцевого самоврядування. Однак, не містить право Департаменту звертатись з позовом до Відповідача про визнання дій протиправними щодо відмови у наданні інформації та зобов`язання надати інформацію.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 №826/3115/17, від 15.03.2018 №800/414/17, від 04.12.2018 №826/6266/17 для звернення до адміністративного суду суб`єкт владних повноважень як позивач повинен відповідати основним умовам, а саме: такий суб`єкт має бути наділений повноваженнями для звернення до суду.
За змістом ст. 2 КАС метою вирішення спору у сфері публічно-правових відносин є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
В даній справі Департамент, не реалізовує публічно-владні управлінські функції стосовно АТ "Сумиобленерго". 
Крім цього, позивачем не доведено, що йому відповідним законом України (саме законом України, а не Положенням про Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 21 жовтня 2020 року № 7568-МР.), як суб`єкту владних повноважень надано право звернення до адміністративного суду з позовом про зобов`язання АТ "Сумиобленерго" надати відповідну інформацію. 
Окремо слід зазначити, що вказаним Положенням про Департамент не передбачено право на збирання інформації про розмір невикористаної та поверненої до бюджету суми субсидії для відшкодування витрат на оплату послуги з електропостачання, а також не наділений правом на звернення до суду щодо забезпечення їх виконання в судовому порядку.
Отже, позивачем в апеляційній скарзі не наведено належних правових обґрунтувань стосовно того, що даний спір відноситься до категорії публічно-правового спору у розумінні ст.19 КАС України, відповідно не спростовано доводів суду 1-ї інстанції, з яких було закрито провадження справі.
Зазначені обставини вказують на відсутність у позивача владних управлінських повноважень на звернення до адміністративного суду з даними позовними вимогами, що виключає можливість розгляду і вирішення даної справи по суті заявлених позовних вимог, внаслідок відсутності, у даному випадку, у позивача права визначеного законом на звернення з даним позовом до суду.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Також слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.03.2018 №800/414/17, зазначила, що "поняття "спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити в широкому значенні, тобто поняття стосується як спорів, що не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду, а тому суд першої інстанції правильно не вказав суд, до юрисдикції якого мав би за аргументами скаржника, належати розгляд цієї справи".
Окремо слід зазначити, що посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 по справі №1-2/2002 є безпідставним, оскільки в ньому йде мова про можливість людини і громадянина, а також суб`єктів господарських відносин звернутися до суду за захистом конституційних прав і свобод безпосередньо на підставі Конституції України. Зазначене рішення Конституційного Суду України не передбачає, що суб`єкти владних повноваження мають права звертатись до суду у випадках не передбачених Конституцією України та законами України. Крім того, такі дії суб`єкта владних повноважень будуть порушувати ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Процесуальним законом встановлені обмеження для суб`єктів владних повноважень щодо їх права на звернення до суду.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що ухвала  суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
          Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд,  -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради - залишити без задоволення.
Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 року по справі № 480/3269/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін	
Судді 	   	Л.В. Любчич    Я.В. П`янова   	

Повний текст постанови складено  04.10.2021 року