ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 915/394/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:  
головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г. 

при секретарі – Лук`ященко В.Ю.

за участю представників:
від позивача: Важеніна С.А.
від відповідачів: Кравець В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі  
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Техноторг-Дон”
на рішення господарського суду Миколаївської області від 26.07.2021, суддя в І інстанції Олейняш Е.М., повний текст якого складено 06.08.2021 в м. Миколаєві
у справі № 915/394/21
за позовом: Фермерського господарства “Паліда”  
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Техноторг-Дон” 
про визнання недійсною третейської угоди

ВСТАНОВИВ:

 У березні 2021 року Фермерське господарство “Паліда” (далі – ФГ «Паліда») звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Техноторг-Дон” (далі – ТОВ “Техноторг-Дон”) про визнання недійсною третейської угоди, яка викладена у вигляді третейського застереження у п. 8.1 договору купівлі-продажу № 43/3 970 від 27.05.2016р. 
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що між сторонами у спрощений спосіб було укладено договір купівлі-продажу культиватора у кількості 1 шт. вартістю 20  000 грн. 04.03.2020  відповідач виставив позивачу рахунок на оплату культиватора на суму 20  000 грн., який того ж дня позивач оплатив повністю платіжним дорученням № 419 від 04.03.2020. За видатковою накладною № 103932 від 30.03.2020 відповідач передав позивачу культиватор.
У лютому 2021 року з Єдиного державного реєстру судових рішень позивачу стало відомо, що 13.10.2020 Південно-західним апеляційним господарським судом на виконання ухвали суду від 22.09.2020 було видано наказ про примусове виконання рішення  постійно діючого третейського суду при Регіональній торгово-промисловій палаті Миколаївської області від 16.07.2020 у справі №5/2020, яким стягнуто з ФГ “Паліда” на користь ТОВ “Техноторг-Дон” заборгованість за договором купівлі-продажу від 27.05.2016 за № 43/3 970 у загальному розмірі 24317 грн. 62 коп., з яких: 14110,61 грн. пені, 3000 грн. штрафу, 1801,36 грн. 3% річних, 5405,65 грн. інфляційних втрат, а також  витрати, пов`язані з вирішенням спору третейським судом у розмірі 900,32 грн. Так, в матеріалах справи третейського суду №5/2020 знаходиться копія договору купівлі-продажу від 27.05.2016 за № 43/3 970 зі специфікацією до нього на поставку культиватора вартістю 20  000 грн., додана до позовної заяви ТОВ “Техноторг-Дон”, пунктом 8.1 якого передбачено, що всі спори, протиріччя чи вимоги, що виникають з цього договору чи пов`язані з ним, в тому числі ті, що стосуються виконання, порушення, припинення чи недійсності, підлягають вирішенню у постійно діючому третейського суді при Регіональній торгово-промисловій палаті Миколаївської області згідно з його регламентом.
Посилаючись на те, що такий договір купівлі-продажу від 27.05.2016 за             № 43/3 970, в якому викладено третейське застереження, ніколи не погоджувався та не укладався між сторонами, директор ФГ «Паліда» Колбешкіна Л.Д. ніколи не підписувала цей договір, позивач просив задовольнити позов.  
Рішенням господарського суду Миколаївської області від 26.07.2021 в позові відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції на підставі встановлених обставин даної справи виходив із того, що факт укладення письмового договору може підтверджуватись лише письмовим договором. У даному випадку, відповідачем вимоги суду не виконано та не подано суду оригіналу договору, що дозволяє стверджувати про те, що договір купівлі-продажу № 43/3 970 від 27.05.2016 року не укладений, тобто такий, що не створює юридичних наслідків для сторін, оскільки оригіналу вказаного договору суду не подано, що унеможливлює встановлення як факту підписання/не підписання договору, так і встановлення факту наявності/відсутності печаток сторін. Відсутність у суду оригіналу договору купівлі-продажу унеможливлює встановлення як факту його вчинення (укладення), так і його умов. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Враховуючи, що суду не подано належних доказів вчинення правочину (укладення та підписання між сторонами оспорюваного договору купівлі-продажу № 43/3 970 від 27.05.2016 року), у суду відсутні правові підстави для визнання недійсним договору, який не укладено.
ТОВ “Техноторг-Дон” у поданій до Південно-західного апеляційного господарського суду апеляційній скарзі просить мотивувальну частину зазначеного рішення змінити та викласти його мотивувальну частину у редакції, запропонованій скаржником, яка викладена на 8-ми аркушах.
Скаржник вважає, що мотивувальна частина оскаржуваного рішення повинна бути змінена, оскільки вона не відповідає обставинам справи та доказам, наявним в матеріалах справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що позивачем не було доведено будь-якими доказами в справі, що договір купівлі-продажу №43/3 970 від 27.05.2016р. та п. 8.1 цього договору, в якому міститься третейська угода, не підписувались головою ФГ «Паліда» Колбешкіною Л.Д.
Відповідачем подано суду належним чином засвідчені адвокатом відповідача копії договору купівлі-продажу №43/3 970 від 27.05.2016р. та специфікації до даного договору, що дозволяє стверджувати, що договір купівлі-продажу № 43/3 970 від 27.05.2016 року є укладеним.
Не надання відповідачем оригіналу договору купівлі-продажу № 43/3 970 від 27.05.2016 року та специфікації відбулося з поважних причин, а тому суд не мав права не враховувати наявні в матеріалах справи копії договору та специфікації. Будь-яких інших доказів, що договір купівлі-продажу №43/3 970 від 27.05.2016р. та специфікація не підписувались головою ФГ «Паліда» Колбешкіною Л.Д. позивачем не надано.
Почеркознавча експертиза в справі не проведена та відповідно не встановлено факту не підписання договору купівлі-продажу № 43/3 970 від 27.05.2016р. та п. 8.1 цього договору, в якому міститься третейська угода, головою ФГ «Паліда» Колбешкіною Л.Д., таких даних матеріали справи не містять.
У відзиві на апеляційну скаргу ФГ «Паліда» заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим. 
Позивач, зокрема, вказує те, що твердження відповідача про те, що він не міг надати оригінал договору у встановлений ухвалами суду першої інстанції строк з поважних причин є необґрунтованим, оскільки даний договір був підставою для розгляду справи у третейському суді у 2020 році, а чомусь вже 11.05.2021р. спірний договір відповідачем передається до відділення поліції № 1 Миколаївського районного управління поліції ГУ НА Миколаївської області, про що свідчить відповідь відповідача №138 від 11.05.2021р. разом з клопотання про зупинення провадження у даній справі. Відповідач не повідомив суд про можливі обставини, які ускладнюють або ж унеможливлюють подання витребуваних доказів та не клопотав про продовження процесуального строку на подачу доказів. Всі сумнівні дії відповідача наводять до висновку, що відповідач свідомо ухилявся від виконання вимог суду, викладених в судових  ухвалах. У зв`язку з цим, позивач вважає, що не має підстав змінювати мотивувальну частину рішення в частині не виконання відповідачем вимог ухвал суду від 05.04.2021р. та від 27.04.2021р. без поважних причин.
У зв`язку з тим, що відповідач не надав суду оригінал спірного договору із специфікацією, на підставі норм ст. 92 ГПК України суд першої інстанції правомірно зазначив у спірному рішення лише те, як констатація факту, що відповідачем подано до суду копії спірного договору та специфікації. Вважати надані відповідачем копії спірного договору та специфікації, як належним чином завірені, у суду першої інстанції підстав не було.
Суд першої інстанції правомірно послався на ч.ч. 7, 10 ст. 81 ГПК України, якими передбачено, що будь-яка особа, в якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. У разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.
Оскільки саме відповідач ухилився від надання оригіналів спірного договору та специфікації, то надані відповідачем копії спірного договору та специфікації суд правомірно не узяв до уваги як належний доказ. В свою чергу, розглядати питання справжності печатки ФГ «Паліда», якщо в наявності лише копія договору, у суду не було підстав.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, звернувшись до господарського суду з даним позовом, позивач на виконання  ч. 3 ст. 164 ГПК України в позовній заяві та у клопотанні про призначення експертизи та витребування доказів вказував те, що копію договору купівлі-продажу № 43/3 970 від 27.05.2016 отримав під час ознайомлення з матеріалами справи № 5/2020, яка розглядалась постійно діючим третейським судом при Регіональній торгово-промисловій палаті Миколаївської області. Оскільки цей договір купівлі-продажу № 43/3 970 від 27.05.2016 директор ФГ «Паліда» не підписував, тому позивач не може надати його оригінал, у зв`язку з чим позивач заявив клопотання про витребування у ТОВ «Техноторг-Дон» оригіналу договору купівлі-продажу № 43/3970 від 27.05.2016 року.
При цьому, позивачем до позовної заяви додано ксерокопію копії договору купівлі-продажу № 43/3 970 від 27.05.2016 року зі специфікацією до нього, з якої вбачається, що за умовами п. 1.1 договору продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець у порядку й на умовах, передбачених даним договором, зобов`язується прийняти й оплатити техніку (далі по тексту - товар), асортимент, кількість та комплектність якої визначається сторонами у специфікації (додаток до цього договору). 
Відповідно до п. 8.1 даного договору, всі спори, протиріччя чи вимоги, що виникають із цього договору чи пов`язані з ним, в тому числі ті, що стосуються виконання, порушення, припинення чи недійсності, підлягають вирішенню у постійно діючому третейському суді при Регіональній торгово-промисловій палаті Миколаївської області згідно з його Регламентом. Склад Третейського суду – 1 арбітр Андреєва Олена Анатоліївна. Місце проведення засідання Третейського суду  - м. Миколаїв, приміщення Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області – м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, № 41.
Специфікацією до даного договору визначено найменування товару – культиватор КРНВ – 4,2, кількість – 1 шт. та його вартість – 20  000 грн. 
Ухвалою господарського суду Миколаївської області про відкриття провадження у справі від 05.04.2021 року було  витребувано у відповідача оригінал договору купівлі-продажу № 43/3 970 від 27.05.2016 між ФГ “Паліда” та ТОВ “Техноторг-Дон” та оригінал специфікації (додаток до договору купівлі-продажу № 43/3 970 від 27.05.2016) на суму 20 0000 грн.
Проте, вимоги ухвали суду відповідач не виконав, оригінали витребуваних документів суду не подав, про причини неподання цих документів не повідомив.
У зв`язку з цим, ухвалою господарського суду Миколаївської області від 27.04.2021 року суд відклав підготовче засідання та повторно витребував у відповідача оригінал договору купівлі-продажу № 43/3 970 від 27.05.2016 між ФГ “Паліда” та ТОВ “Техноторг-Дон” та оригінал специфікації (додаток до договору купівлі-продажу № 43/3 970 від 27.05.2016) на суму 20 000 грн.
Проте, вимоги ухвали суду відповідач вдруге не виконав, оригінали витребуваних документів суду не подав, про причини неподання вказаних документів не повідомив.
Натомість, 07.05.2021 року відповідач звернувся до Відділення поліції № 1 Миколаївського районного управління поліції ГУ НП Миколаївської області із повідомленням про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 357 КК України (підроблення договору купівлі-продажу невідомою особою), що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудовий розслідувань, та за запитом останнього листом № 138 від 11.05.2021 року надав Відділенню поліції № 1 Миколаївського районного управління поліції ГУ НП Миколаївської області оригінал договору купівлі-продажу № 43/3 970 від 27.05.2016 та оригінал специфікації до нього.
При цьому, до матеріалів справи відповідач подав суду засвідчені адвокатом копії договору купівлі-продажу № 43/3 970 від 27.05.2016 та специфікації до договору № 43/3 970 від 27.05.2016.
Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 03.06.2021 року суд  витребував у Відділення поліції № 1 Миколаївського районного управління поліції ГУ НП Миколаївської області: оригінал договору купівлі-продажу № 43/3 970 від 27.05.2016 та оригінал специфікації до договору купівлі-продажу № 43/3 970 від 27.05.2016, які були подані ТОВ “Техноторг-Дон” разом з супровідним листом № 138 від 11.05.2021 в рамках кримінального провадження 12021153020000431.
Проте, вимоги ухвали суду Відділення поліції № 1 не виконало, оригінали витребуваних документів суду не подало, про причини неподання документів не повідомило.
Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 16.06.2021 року суд повторно витребував у Відділення поліції № 1 Миколаївського районного управління поліції ГУ НП Миколаївської області: оригінал договору купівлі-продажу № 43/3 970 від 27.05.2016 та оригінал специфікації до договору купівлі-продажу № 43/3 970 від 27.05.2016, які були подані ТОВ “Техноторг-Дон” разом з супровідним листом № 138 від 11.05.2021 в рамках кримінального провадження 12021153020000431.
Відділення поліції № 1 листом № 10750/51/8-21 від 16.06.2021 року повідомило суд, що оригінал договору купівлі-продажу № 43/3 970 від 27.05.2016 та оригінал специфікації до договору купівлі-продажу № 43/3 970 від 27.05.2016 скеровано до Миколаївського НДЕКЦ 09.06.2021 року. При цьому, до цього листа додано копію постанови дізнавача СД відділення поліції № 1 Миколаївського РУП ГЕНП в Миколаївській області про призначення судової почеркознавчої експертизи від 04.06.2021 року, з якої вбачається, що відділенням поліції 04.06.2021 призначено судову почеркознавчу експертизу та направлено до експертної установи для проведення експертизи, зокрема: 
-          договір купівлі-продажу № 43/3 970 від 27.05.2016, який укладено між ТОВ «Техноторг-Дон» та ФГ «Паліда»;
-          додаток до договору купівлі-продажу № 43/3 970 від 27.05.2016, а саме специфікація.
Отже, оскільки вимоги ухвал суду від 05.04.2021, 27.04.2021, 03.06.2021 та від 16.06.2021 не було виконано ані відповідачем ТОВ «Техноторг-Дон», ані Відділенням поліції № 1 Миколаївського РУП ГУ НП Миколаївської області, оригінали договору купівлі-продажу № 43/3 970 від 27.05.2016 та специфікації до нього суду подано не було, що унеможливило проведення у справі судової почеркознавчої експертизи (за відсутності об`єкта дослідження), то в підготовчому засіданні 05.07.2021 року суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання позивача про призначення експертизи.
Відповідно до ст. 11 ЦК України  цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Згідно з ч. ч. 2-4 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
В ч. 1 с. 206 ЦК України визначено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.
За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.
У постанові Верховного Суду від 21.03.2019 року по справі № 303/2893/13-ц викладено правову позицію, згідно з якою положення ч. 2 ст. 205 ЦК України не поширюється на правочини, які відповідно до ч. 1 ст. 208 ЦК України належить вчиняти у письмовій формі. 
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 58-1 ГК України суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим. Наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків.
Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 241 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.
Частиною першою статті 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу частини першої статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 ГПК України).
За умовами статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
При цьому, слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.
Обов`язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.
Відповідно до ч. 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені         законом   або судом, не приховувати докази.
Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч. 8 ст. 85 ГПК України обставини, встановлені рішенням третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, виправдувальним вироком суду у кримінальному провадженні, ухвалою про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді справи господарським судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 6 ст. 91 ГПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.
Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Відповідно до ч. 11 ст. 80 ГПК України у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.
Відповідно до ч. 7, 10 ст. 81 ГПК України будь-яка особа, в якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.
У разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 102 ГПК України при визначенні матеріалів, що надаються експерту чи експертній установі, суд у необхідних випадках вирішує питання про витребування відповідних матеріалів за правилами, передбаченими цим Кодексом для витребування доказів.
У разі ухилення учасника справи від подання суду на його вимогу необхідних для проведення експертизи матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, що перешкоджає її проведенню, суд залежно від того, яка особа ухиляється, а також яке ця експертиза має значення, може визнати встановленою обставину, для з`ясування якої експертиза була призначена, або відмовити у її визнанні.
Системний аналіз положень вищевказаних норм процесуального законодавства дозволяє дійти висновку, що одним із принципів господарського судочинства є змагальність сторін (ч. 3 ст. 2 ГПК України), яка полягає у поданні саме сторонами доказів до суду. При цьому, кожна сторона на підставу своїх вимог або заперечень подає докази. Положеннями ГПК України передбачено наслідки вчинення або невчинення відповідних процесуальних дій для сторін.
Апеляційним судом установлено, що оригінали договору купівлі-продажу № 43/3 970 від 27.05.2016 та специфікації до договору купівлі-продажу № 43/3 970 від 27.05.2016 суд першої інстанції витребовував відповідними ухвалами у відповідача, а також у Відділення поліції № 1 Миколаївського районного управління поліції ГУ НП Миколаївської області, однак оригіналів цих документів суду надано не було.
Згідно з частинами 1, 2, 5, 6 ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Оскільки в матеріалах справи відсутній оригінал спірного договору купівлі-продажу, суд попередньої інстанції під час розгляду справи по суті з урахуванням клопотання позивача обґрунтовано поставив під сумнів відповідність поданої відповідачем копії засвідченого ним договору № 43/3 970 від 27.05.2016 його оригіналу, а відтак правомірно з огляду на положення ч. 6 ст. 91 ГПК України не взяв такий доказ до уваги.
З огляду на те, що в силу приписів ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, то факт укладення письмового договору може підтверджуватись лише письмовим договором.
Проте, в даному випадку відповідачем оригіналу спірного договору суду не було подано, що дозволило суду дійти висновку, що договір купівлі-продажу № 43/3 970 від 27.05.2016 року не був укладений, тобто є таким, що не створив юридичних наслідків для сторін, оскільки відсутність оригіналу вказаного договору унеможливлює встановлення як факту підписання/не підписання договору, так і встановлення факту наявності/відсутності печаток сторін. Відсутність у суду оригіналу документа (договору купівлі-продажу) унеможливлює встановлення як факту його вчинення (укладення), так і його умов.
У постанові Верховного Суду від 19.08.2020 у справі № 387/970/17 викладено правову позицію, згідно з якою, як у ч. 1 ст. 215 ЦК України, так і у ст. 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (14-499цс19) міститься наступна правова позиція: відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує ч. ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.
Крім того, у постанові Великої палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц Велика палата дійшла висновку, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.
У постанові Верховного Суду від 19.08.2020 у справі № 387/970/17 викладено правову позицію, згідно з якою встановивши, що спірна угода позивачем не підписувалась, тобто вона не є укладеною, суду належало відмовити в задоволенні позову про визнання такої угоди недійсною.
Враховуючи відсутність в матеріалах справи оригіналів договору купівлі-продажу № 43/3 970 від 27.05.2016 та специфікації до вказаного договору, а також невстановлення судами як першої, так і апеляційної інстанцій обставин, які могли б свідчити про виконання ФГ «Паліда» та ТОВ «Техноторг-Дон» зобов`язань саме за цим договором купівлі-продажу, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним.
При цьому безпідставними є аргументи заявника апеляційної скарги про ненадання судом першої інстанції належної оцінки наявним у справі доказам, які вказують, що сторонами оспорюваного правочину було вчинено дії спрямовані на його виконання, оскільки такі дії можуть свідчити лише про намір виконати певні зобов`язання, що не є тотожним поняттю «виконання зобов`язань».
Викладені в апеляційній скарзі доводи скаржника колегія суддів не бере до уваги з огляду на те, що його твердження про те, що він не міг надати оригінал договору у встановлений ухвалами суду першої інстанції строк з поважних причин є необґрунтованим, оскільки даний договір був підставою для розгляду справи у третейському суді 16.07.2020, а у відповідних ухвалах суд роз`яснював відповідачеві наслідки неподання витребуваних ним документів. Отже, відповідач був обізнаний як з метою витребування документів, так і з відповідними наслідками неподання суду документів. Однак оригіналів цих документів відповідачем суду надано не було. Натомість, після повторного витребування судом документів відповідач подав до органів поліції заяву про вчинення кримінального правопорушення та надав Відділенню поліції № 1 оригінали спірного договору купівлі-продажу та специфікації до нього. Викладене свідчить про те, що відповідач усвідомлював та був обізнаний з процесуальними наслідками вчинення відповідних дій. При цьому, відповідач не повідомив суд про можливі обставини, які ускладнюють або ж унеможливлюють подання витребуваних доказів та не клопотав про продовження процесуального строку на подачу доказів. Такі дії відповідача свідчать про те, що він свідомо ухилявся від виконання вимог суду, викладених в судових ухвалах. 
Суд першої інстанції правомірно послався на ч.ч. 7, 10 ст. 81 ГПК України, якими передбачено, що будь-яка особа, в якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. У разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.
Оскільки саме відповідач ухилився від надання оригіналів спірного договору та специфікації, то надані відповідачем копії спірного договору та специфікації суд правомірно на підставі ч. 6 ст. 91 ГПК України не взяв до уваги. 
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.05.2011 у справі "Серявін та інші проти України" (Seryavin and Others v. Ukraine, заява № 4909/04) вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
ЄСПЛ також зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення ЄСПЛ від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України" (Trofimchuk v. Ukraine, заява № 4241/03).
Наведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути підставами для зміни мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення, відповідно до вимог ст. 277 ГПК України, оскільки вони не спростовують висновків суду, не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником вимог чинного законодавства.
Принцип змагальності (ст. 13 ГПК України) та принцип рівності сторін (ст. 7 ГПК України), які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Вони вимагають "справедливого балансу" між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.
Місцевим господарським судом при прийнятті рішення було дотримано вказаних принципів та забезпечено сторонам справедливий судовий розгляд, взято до уваги інтереси учасників справи та почуто їх, що відповідає вимогам ГПК України та п. 1 ст. 6 Конвенції.
За змістом статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Устименко проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нелюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
Неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи істотного порушення норм процесуального права при вирішенні даного спору по суті, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому безпредметне посилання скаржника  в цій частині не приймається до уваги.
З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги. 
Враховуючи викладене та беручи до уваги унормовані статтею 269 ГПК України межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку  ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги 3405 грн. покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 26 липня 2021року у справі № 915/394/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Техноторг-Дон” - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повна постанова складена 25.10.2021.

Головуючий  суддя:                                                             Бєляновський В.В.

          Судді:                                                                           Богатир К.В.

                                                                                                 Філінюк І.Г.