ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року 
м. Київ
Справа №  876/13/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Огородніка К.М.- головуючого,     Банаська О.О., Пєскова В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Ксензової Г.Є.; 

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" 
на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 23.03.2021
у справі № 876/13/21
за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Дніпровський Банківський Союз" від 20.08.2020 
у третейській справі №91/2020
за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", 
до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Біолен", 
відповідача-2: ОСОБА_1 , 
про стягнення 31 940,45 грн.

Представники сторін в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі - АТ КБ "Приватбанк", позивач, Банк) звернулося до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Дніпровський Банківський Союз" (далі - Третейський суд) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біолен" (відповідач-1, Товариство) та ОСОБА_1 (далі - відповідач-2) про стягнення 31 940,45 грн.
Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Дніпровський Банківський Союз" від 20.08.2020 у справі № 91/2020 позов АТ КБ "Приватбанк" до відповідача-1: ТОВ "Біолен", відповідача-2: ОСОБА_1 про стягнення 31940,45 грн задоволено повністю. Стягнуто солідарно з ТОВ "Біолен" та ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за договором б/н від 11.08.2014 в розмірі 31 940,45 грн (заборгованість за кредитом), 1360,00 грн третейського збору за подання позовної заяви.

ОСОБА_1 (попереднє прізвище   ОСОБА_1 ) звернулась до Центрального апеляційного господарського суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Дніпровський Банківський Союз" у третейській справі № 91/2020 в частині солідарного стягнення з неї заборгованості.

В  обґрунтування  посилалась  на  те, що  справа  в  частині  вимог   до    ОСОБА_1 як поручителя, прийнята судом у спорі, не передбаченому третейською угодою, цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, що за приписами пункту 2 частини другої статті 350 ГПК України є підставою для скасування рішення в частині питань, які виходять за межі третейської угоди, а саме в частині вимог до відповідача-2.

Одночасно у  заяві було викладено клопотання про поновлення пропущеного строку для подання заяви про скасування рішення третейського суду, обґрунтоване тим, що рішення третейського суду від 20.08.2020 заявниця отримала лише 18.12.2020, що підтвердила ксерокопією конверту, в якому надійшло рішення третейського суду. 

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.02.2021 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 ,   розгляд справи призначено в судовому засіданні, витребувано у Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Дніпровський Банківський Союз" третейську справу № 91/2019; витребувано від АТ КБ "Приватбанк" докази: договір б/н від 11.08.2014, укладений між ТОВ "Біолен" та АТ КБ "Приватбанк"; договір поруки № POR1421307925310 від 15.01.2015, укладений між АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 . 

Крім того, суд визнав  поважними наведені скаржницею підстави  для поновлення строку на подання заяви про скасування рішення третейського суду та поновив такий строк.

Короткий зміст ухвали апеляційного господарського     суду 

Ухвалою  Центрального апеляційного господарського суду від 23.03.2021 рішення Постійно діючого регіонального Третейського суду України при Асоціації "Дніпровський Банківський союз" від 20.08.2020         у         справі         № 91/2020 - скасовано в частині стягнення з ОСОБА_1 солідарно     суми         заборгованості         у розмірі 31940,45 грн та 1360,00 грн третейського збору та добровільної сплатити АТ КБ "Приватбанк" присуджених цим рішенням на його користь грошові кошти шляхом безготівкового переказу на р/р НОМЕР_1 в АТ КБ "Приватбанк". У задоволенні позову в частині стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованості за договором № б/н від 11.08.2014 в розмірі 31940,45 грн та третейського збору за подання позовної заяви у сумі 1360,00 грн - відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що рішення третейського суду в частині поручителя ( ОСОБА_1 ) прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, оскільки договір поруки від 15.01.2015,  укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ "Приватбанк", не містить третейського застереження;  окремої угоди про розгляд спорів третейським судом між ОСОБА_1 та АТ КБ "Приватбанк" укладено не було, протилежних доказів АТ КБ "Приватбанк" не надано, а відтак, наявні підстави для часткового скасування рішення на підставі пункту 2 частини першої статті  355 ГПК України.

Відхиляючи доводи позивача щодо необхідності повернення заяви з підстав пропуску заявником строку на подачу заяви, суд виходив з обставин доведення отримання ним рішення третейського суду від 20.08.2020 поза межами строку на оскарження (лише 18.12.2020), звернення в місячний строк з моменту його отримання  із відповідною заявою до компетентного суду та клопотанням про відновлення строку, зважаючи на наявність норми Господарського процесуального кодексу України, зокрема частини третьої статті 346 ГПК України,  яка  містить умови щодо можливості відновлення строку для подачі заяви про скасування рішення третейського суду, якщо суд визнає такі причини поважними

При цьому, судом першої інстанції встановлено такі обставини справи.

11.08.2014 ТОВ "Біолен" було підписано заяву про відкриття поточного рахунку, згідно з якою Товариство висловило згоду з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови), що розміщені на сайті www.pb.ua, Тарифами Банку, які разом із Заявою складаються Договір банківського обслуговування № б/н від 11.08.2014. 

Відповідно до Договору для Товариства було встановлено максимальний кредитний ліміт у розмірі з 11.01.2018 - 110 000 грн., на поточний рахунок НОМЕР_2 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку Банку. Кредит у розумінні п. 3.2.1.4.1.4 Умов погашено не було.

В матеріалах третейської справи наявний витяг з "Умов та правил надання банківських послуг".

Відповідно до п.3.2.1.1.16 Умов - при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі), Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та / або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Відповідно до п. 3.2.1.1.1 Умов - кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення оборотних коштів та здійснення поточних платежів Клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту Банк повідомляє Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку Банка та Клієнта.

Відповідно до п. 3.2.1.1.3 Умов - кредит надається в обмін на зобов`язання Клієнта щодо його повернення, сплати процентів та винагороди.

Відповідно до 3.2.1.1.8 Умов - Проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі).

Відповідно до п. 3.2.1.1.6 Умов Ліміт може бути змінений Банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання, інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами Банку. Підписавши Угоду, Клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна Ліміту проводиться Банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших).
АТ КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши Відповідачу-1 кредитний ліміт в розмірі 110000,00 грн.

Відповідно до п. 3.2.1.4.1.4 Умов під "непогашенням кредиту" мається на увазі не виникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня.

Відповідно до п. 3.2.1.5.1 Умов при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом, термінів повернення кредиту, винагороди, Клієнт виплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації Банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, Клієнт сплачує Банку пеню у п. 3.2.1.4.1.3 від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

Відповідно до 3.2.1.5.4 Умов - нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов`язань, здійснюється Протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано Клієнтом.

Пунктом 3.2.1.6.1 Умов зазначено, що цей договір, а саме - обслуговування кредитного Ліміту на поточному рахунку Клієнта набирає чинності з моменту надання Клієнтом розрахункових документів на використання ліміту у межах зазначених у них сум, та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами за цим договором.

Пунктом 1.1.7.29 "Умов та правил надання банківських послуг" передбачено, що сторони домовилися, що всі спори, розбіжності або вимоги, які виникають з даного договору та інших договорів між Банком та Клієнтом або у зв`язку з ними, в тому числі такі, що стосуються їх виконання, порушення, припинення або визнання дійсними, підлягають вирішенню в одному із зазначених судів (за вибором сторони, яка ініціює звернення до суду):
- Постійно діючий Третейський суд при Асоціації "Дніпровський Банківський Союз" (адреса суду: 49000, м. Дніпропетровськ, пр.. К.Маркса, 60; спір розглядається одноособово призначеним Головою Третейського суду суддею);
- Постійно діючий третейський суд при Асоціації "Юридичні компанії України" (адреса суду: 49000, м. Дніпропетровськ, пр.. ім.. Газети "Правда", буд.29, оф.413; спір розглядається одноособово призначеним Головою Третейського суду суддею);
- суд загальної юрисдикції.
Сторони домовились, що усі спори стосовно визнання даного договору та інших договорів між Банком та Клієнтом недійсними підлягають вирішенню в одному із зазначених судів (за вибором сторони, яка ініціює звернення до суду):
- Постійно діючий Третейський суд при Асоціації "Дніпровський Банківський Союз" (адреса суду: 49000, м. Дніпропетровськ, пр.. К.Маркса, 60; спір розглядається одноособово призначеним Головою Третейського суду суддею);
- Постійно діючий третейський суд При Асоціації "Юридичні компанії України" (адреса суду: 49000, м. Дніпропетровськ, пр. ім. Газети "Правда", буд. 29, оф.413; спір розглядається одноособово призначеним Головою Третейського суду суддею);
- суд загальної юрисдикції.

Посилаючись саме на цей пункт "Умов та Правил надання банківських послуг" щодо наявності третейського застереження, заявник і звернувся з відповідним позовом до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Дніпровський Банківський Союз".
Крім того, між АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 укладено договір поруки від 15.01.2015 № РOR1421307925310, за умовами якого ОСОБА_1 несе солідарну відповідальність перед АТ КБ "Приватбанк" за виконання зобов`язань ТОВ "Біолен" за договором.

Відповідно до п.1.1 договору поруки № РOR1421307925310 ОСОБА_1 надає поруку Поручителя перед Кредитором за виконання ТОВ "Біолен" зобов`язань за угодами- приєднання до:
п.1.1.1 розділу 3.2.1 "Кредитний ліміт" Умов та правил надання банківських послуг, далі Угода1 по сплаті:
а) процентної ставки за користування кредитом:
- за період користування кредитом згідно п.3.2.1.4.1.1 "Угоди1" - 0% річних;
- за період користування кредитом згідно п.3.2.1.4.1.2 "Угоди1" - 36% річних;
- за період користування кредитом згідно п.3.2.1.4.1.3 "Угоди1" - 56% річних;
б) комісійної винагороди згідно п.3.2.1.1.17 "Угоди1" в розмірі 3% від суми перерахувань;
в) винагороди за використання ліміту відповідно до 3.2.1.4.4 "Угоди1" 1-го числа кожного місяця у розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній місяць".
г) кредиту в розмірі 50000,00 грн.(п"ятдесят тисяч).

Якщо під час виконання "Угоди1" зобов`язання боржника, що забезпечені цим договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя, Поручитель при укладенні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за "Угодою1" в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з Поручителем не потрібні.

Відповідно до п.1.1.2 до розділу 3.2.2 "Кредит на послугою "Гарантовані платежі" Умов та правил надання банківських послуг "Угода2" по сплаті:
а) процентної ставки за користування кредитом:
- за період користування кредитом згідно п.3.2.2.2. "Угоди2" - 36 % річних;
- за період користування кредитом у разі прострочки згідно п.3.2.2.2. "Угоди2" - 56 % річних;
б) винагород, штрафів, пені та інші платежі, відшкодувати збитки у відповідності, порядку та строки, зазначені у "Угоді2" 
в) кредиту в розмірі 50 000,00 грн.

Якщо під час виконання "Угоди2" зобов`язання боржника, що забезпечені цим договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя, Поручитель при укладенні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за "Угодою2" в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з Поручителем не потрібні.

Відповідно до п.1.2, Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язань за         "Угодою 1 та Угодою 2" в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту Поручитель відповідає перед Кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 

АТ КБ "Приватбанк" звернулося до Верховного Суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 23.03.2021 у справі № 876/13/21 скасувати, постановити нову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування доводів апеляційної скарги АТ КБ "Приватбанк" посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права  та порушення норм процесуального права, оскільки Центральний апеляційний господарський суд всупереч вимогам статті 56 Закону України "Про третейські суди" та статті 355 ГПК України фактично здійснив оцінку законності та обґрунтованості рішення третейського суду.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції встановивши, що Банк надав відповідачу1 кредит, а відповідач1 його не повернув, не мав жодних підстав відмовляти у стягненні фактично отриманої суми кредитних коштів в повному обсязі, в тому числі  з відповідача2, який відповідно до договору поруки несе солідарну відповідальність перед АТ КБ "Приватбанк" за виконання ТОВ "Біолен" зобов`язань за договором банківського обслуговування.

Крім того, АТ КБ "Приватбанк" посилається на відсутність підстав для застосування в даному випадку положення частини другої статті 346 ГПК України щодо поновлення строку  для  особи, яка не брала участі у  справі, оскільки   ОСОБА_1 є стороною третейського розгляду - відповідачем2 у справі, а заяву про скасування рішення третейського суду від  20.08.2020 подано лише 18.01.2021,  тобто з пропуском строку, встановленого положеннями статтею 346 ГПК України.

Скаржник доводить, що хоча у статті 346 ГПК України явного, остаточного строку на подання заяви не визначено, але з огляду на імперативний припис частини третьої статті 346 ГПК про повернення заяви поданої з порушенням строку та з урахуванням міжнародних правил арбітражу строк, визначений частиною другою статті 346 ГПК України,  є остаточним.

Скаржник, посилаючись на правову позицію Верховного Суду у справі № 6-1422цс17 від 06.09.2017, відповідно до якої можливість оскарження рішення третейського суду є обмеженою, переконує, що за приписами частини другої статті 261 ГПК України суд мав відмовити у прийнятті заяви, позаяк скасування рішення третейського суду буде суперечити принципу визначеності та остаточності судового рішення. 

Доводи інших учасників справи

Від інших учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надійшло, що відповідно до положень частини 3 статті 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом апеляційної інстанції

За правилами пункту 11 частини першої статті 20 ГПК України до юрисдикції господарських судів відносяться справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті.

Відповідно до частин першої та другої статті 24 ГПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку господарського судочинства, розглядаються місцевими господарськими судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами 2, 3 цієї статті. Справи щодо оскарження рішень третейських судів, про видачу наказів на примусове виконання рішень третейських судів розглядаються апеляційними господарськими судами як судами першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом.

За змістом частини другої статті 253 ГПК України Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних господарських судів, ухвалені ними як судами першої інстанції. Аналогічна норма міститься в частині другій статті 253 зазначеного кодексу. 

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, Верховний Суд є судом апеляційної інстанції, який переглядає в апеляційному порядку судові рішення у тих справах, які апеляційні суди з розглядають як суди першої інстанції, зокрема справи щодо оскарження рішень третейських судів.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Оцінивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частинами  третьою, четвертою статті 349 ГПК України передбачено, що при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність або відсутність підстав для скасування рішення третейського суду. Суд не обмежений доводами заяви про скасування рішення третейського суду, якщо під час розгляду справи буде встановлено підстави для скасування рішення третейського суду, визначені статтею 350 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 350 ГПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею.

Рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо:
1) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;
2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;
3) третейську угоду визнано судом недійсною;
4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;
5) третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Аналогічні положення містяться також і у статті 51 Закону України "Про третейські суди".

Перелік підстав, з яких може бути оскаржене та скасоване рішення третейського суду, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України "Про третейські суди" до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Частиною першою  статті 5 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

У пункті 4 частини першої статті 2 Закону України "Про третейські суди" визначено, що третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Відповідно до частин першої, четвертої - шостої статті 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення третейського суду прийнято у спорі, що виник з підстав невиконання відповідачем-1 своїх зобов`язань щодо погашення кредиту та підтвердженої заборгованості за кредитом.  Позивач обґрунтовував позовні вимоги наявністю укладеного Договору банківського обслуговування № б/н від 11.08.2014, факту виконання позивачем зобов`язань за Договором у вигляді надання кредитного ліміту у розмірі 110000,00 грн, непогашення кредиту з боку ТОВ "Біолен", а також наявністю договору поруки із ОСОБА_1 від 15.01.2015 № РOR1421307925310.

Відповідач 2 як на підставу для скасування оскаржуваного рішення Третейського суду в частині солідарного обов`язку посилався на те, що предметом спору у справі № 91/2020 виступали різні самостійні договірні відносини - між кредитором і боржником та між кредитором і поручителем - за різними самостійними основними договорами. 

Предметом позову у справі № 91/2020 є стягнення солідарно з відповідача1 та відповідача2 (поручителя) заборгованості з підстав неналежного виконання боржником (відповідачем-1) своїх зобов`язань за Договором банківського обслуговування № б/н від 11.08.2014.

Водночас, як вбачається з тексту договору поруки, укладеного позивачем з відповідачем2,  останній (договір) не містить третейського застереження про передачу спору, у разі його виникнення, на вирішення третейським судом, доказів укладення між сторонами у справі третейської угоди як окремого документу АТ КБ "Приватбанк" не надало. 

Наявність між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону України "Про третейські суди", є першочерговою, обов`язковою та безумовною підставою для віднесення справи до підвідомчості третейських судів, а відсутність такої угоди між сторонами спору, як і не підтвердження її укладення, виключає можливість розгляду такого спору третейським судом, тобто засвідчує непідвідомчість справи цьому суду.

З огляду на вказане, враховуючи вимоги чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, Верховний Суд  погоджується з висновком Центрального апеляційного господарського суду про те, що спір між банком і поручителем про стягнення заборгованості за договором банківського обслуговування не підвідомчий третейському суду, а відтак рішення третейського суду в частині поручителя прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, отже підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог до відповідача-2 на підставі пункту 2 частини другої статті 350 ГПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності повернення заяви ОСОБА_1 про скасування рішення третейського суду з підстав пропуску заявником встановленого частиною 2 статті 346 ГПК України строку на подачу заяви, який, на його думку, є преклюзивним та поновленню не підлягає, з посилання на висновки Верховного Суду, викладені у постанові по справі № 774/61/18 (провадження 61-35251ав18), судом відхиляються, з огляду на правове регулювання вказаного питання різними процесуальними нормами, а саме - нормами Господарського процесуального кодексу України та нормами Цивільно-процесуального кодексу України (ЦПК України) відповідно.

Згідно з положеннями частин першої, п`ятої та сьомої статті 454 ЦПК України, сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Заява про скасування рішення третейського суду подається протягом дев`яноста днів: 
- стороною, третьою особою в справі, розглянутій третейським судом, - з дня прийняття рішення третейським судом; 
- особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, - з дня, коли вони дізналися або могли дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Заява, подана після закінчення строку, встановленого частинами п`ятою або шостою цієї статті, повертається.

Згідно зі сталою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.04.2021 у справі № 824/202/20, від 18.03.2021 у справі № 824/245/20, від 10.09.2020 у справі № 824/31/20, від 02.07.20 у справі № 824/39/20 та інші, строк, передбачений пунктом 1 частини п`ятої статті 454 ЦПК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є безумовною підставою для повернення поданої заяви.

Водночас, норми Господарського процесуального кодексу України містять умови щодо можливості відновлення строку для подачі заяви про скасування рішення третейського суду.

Відповідно до  частині другої  статті 346 ГПК України заява про скасування рішення третейського суду подається до апеляційного господарського суду за місцем розгляду справи третейським судом стороною, третьою особою протягом дев`яноста днів з дня ухвалення рішення третейським судом, а особою, яка не брала участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про її права та (або) обов`язки, - протягом дев`яноста днів з дня, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про ухвалення рішення третейського суду.

В частині  третій цієї статті закріплено, що заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною другою цієї статті, повертається. Водночас, частина 3 статті 346 ГПК України містить умови щодо можливості поновлення за клопотанням заявника пропущеного строку на подання заяви про скасування рішення третейського суду -  якщо визнає причини його пропуску поважними.

З матеріалів справи вбачається, що заявницею доведено, що згідно матеріалів третейської справи рішення третейського суду від 20.08.2020 направлено заявниці 19.11.2020, тобто майже через три місяці з моменту його ухвалення, що підтверджується конвертом, доданим до заяви, та отримане нею 18.12.2020. Вказане свідчить про поважність причин пропуску строку для звернення із заявою та є підставою для відновлення пропущеного строку подання заяви про оскарження рішення третейського суду та прийняття такої заяви до розгляду. 

Аналогічного висновку  Верховний Суд дійшов у постанові від 21.04.2021 у справі №876/73/20, яка виникла з подібних правовідносин. 

Відтак, доводи апеляційної скарги про безпідставне поновлення відповідачу2 строку на подання заяви про оскарження рішення третейського суду не відповідають обставинам справи та спростовуються положеннями процесуальних норм, положеннями яких передбачено можливості відновлення строку для подачі заяви про скасування рішення третейського суду за умови поважності причин його пропуску.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частинами першою та четвертою статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги АТ КБ "Приватбанк" та залишення ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 23.03.2021 (за результатами розгляду заяви   ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Дніпровський Банківський Союз" від 20.08.2020 у третейській справі №91/202 в частині стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості у розмірі 31940,45 45 грн та 1360,00 грн третейського збору),  без змін як законної та обґрунтованої.

Розподіл судових витрат

Оскільки суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається, судові витрати відповідно до статті129 ГПК України покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись статтями 25, 129, 240, 253, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Суд - 

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 23.03.2021 у справі №876/13/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                             Огороднік К.М.

Судді                                                                                                      Банасько О.О.

                                                                                                    Пєсков В.Г.