ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

22 жовтня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №591/8143/20 
Номер провадження 22-ц/816/1466/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Собини О. І. 
сторони справи: 
позивач – Акціонерне товариство «Акцент-Банк», 
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 липня 2021 року в складі судді Северинової А.С., ухваленого в м. Суми, повне судове рішення складено 26 липня 2021 року,

                                                                 в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у грудні 2020 року, АТ «Акцент-Банк» просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 27.10.2017 року в розмірі 84760,69 грн та судові витрати в розмірі 2102,00 грн. 
Свої вимоги мотивує тим, що 27.10.2017 року між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, шляхом підписання анкети – заяви, за умовами якого позивач надав позичальнику кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що може бути змінений банком. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, який є договором приєднання, що підтверджується підписом у заяві. Позичальник взяті на себе кредитні зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого, станом на 02.12.2020 року, виникла заборгованість – 84760,69 грн, яка складається з: 57828,03 грн – заборгованість за кредитом, 26932,66 грн – заборгованість по відсоткам. Відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, що і стало підставою звернення до суду. 
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20.07.2021 року в задоволенні позову відмовлено. 
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у справі не було досягнуто домовленості у належній формі щодо істотних умов кредитного договору, передбаченій законодавством, а саме не узгоджено у письмовій формі розміру відсотків за користування кредитом, а сума внесених відповідачем коштів на погашення заборгованості перевищує розмір фактично отриманого кредиту. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням, АТ «Акцент-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
При цьому вказує, що банком надані належні та допустимі докази, які свідчать про те, що він має право на стягнення з відповідача всіх сум, заявлених у позові. Зазначає, що укладаючи кредитний договір, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг складають між ним та банком договір, умови якого він зобов`язується виконувати, що підтверджується підписом у заяві. Крім того, вказує, що у будь-якому випадку суд повинен був стягнути відсотки за користування кредитом на рівні облікової ставки НБУ.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Неговська І.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. Вказує, що судом ухвалене законне та обґрунтоване рішення суду, оскільки в належній формі банком не було погоджено з відповідачем умови кредитування. Крім того, просить стягнути з банку на користь відповідача 5000,00 грн у відшкодування судових витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як вбачається із цивільної справи, що 21.08.2017 року між АТ «Акцент - Банк» та ОСОБА_1 відбулось підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку (а.с. 6).
Друкованим текстом анкети-заяви передбачено, зокрема, наступне – «Я згоден (-на) з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованому в рекламному буклеті, складають між мною і банком договір про надання банківських послуг».
Будь-яких яких інших умов кредитування (розмір відсоткової ставки, порядок застосування неустойки за порушення грошового зобов`язання, порядок погашення заборгованості, тощо) в анкеті-заяві не зазначено.
Додані банком до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які були предметом дослідження в суді першої інстанції, відповідачем не підписані (а.с. 6-11).
Користування кредитними коштами ОСОБА_1 підтверджується випискою по картковому рахунку (а.с. 61-72).
Представлений до позову банком розрахунок кредитної заборгованості за період з 27.10.2017 року по 30.11.2020 року складає 84760,69 грн, з яких: 57828,03 грн – заборгованість за кредитом, 26932,66 грн – заборгованість по відсоткам (а.с. 5).
Підставами позовних вимог АТ «Акцент - Банк» є неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, який було укладено шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, та стягнення заборгованості, зокрема, по тілу кредиту, відсоткам, визначених відповідно до вказаних умов та правил, а також тарифів банку.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює сторона яка кредитує (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 
Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві позичальника від 21.08.2017 року розмір та порядок нарахування відсотків не зазначені, а з розрахунку заборгованості вбачається, що банком взято для розрахунку такої заборгованості процентну ставку 46,8 % річних, 44,4 % річних – з 09.02.2018 року, а також 88,8 % річних – прострочена процентна ставка, без доведення про узгодження з відповідачем такого розміру процентів.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21.08.2017 року, посилається на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», як невід`ємну частину договору.
При цьому, матеріали справи, які були представлені банком і досліджені судом першої в судовому засідання, не містять підтверджень, що саме цей витяг з умов та тарифів розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ «Акцент-Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, застосування неустойки за порушення грошового зобов`язання, та інші істотні умови кредитування.
Тому, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої – договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» в період – з часу виникнення спірних правовідносин (21.08.2017 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (15.12.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком витяг з Умов та Тарифів не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Розрахунку заборгованості за відсотками, виходячи з облікової ставки НБУ від простроченої суми (проценти визначені законом), позивачем суду не надано.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги банку про стягнення заборгованості по відсоткам (нарахованими, виходячи з відсоткових ставок 46,8 % річних, 44,4 % річних – з 09.02.2018 року, а також 88,8 % річних – прострочена процентна ставка) є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з підстав, наведених вище.
Що стосується вимог банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту, то слід зазначити, що якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку кредитору не повернуті, а також виходячи з вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Тобто, АТ «Акцент-Банк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд – шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Проте, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку боржника ОСОБА_1 за період з 27.10.2017 року по 05.03.2021 року, незважаючи про відсутність погодження між сторонами у визначеній законом формі істотних умов договору щодо розміру процентів за користування кредитом, про що зазначалось вище, АТ «Акцент-Банк» здійснювалось нарахування та списання відсотків не відповідно до положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України (на рівні облікової ставки НБУ), а у збільшеному розмірі, за рахунок коштів внесених відповідачем в рахунок погашення заборгованості. 
Доказів того, що сума фактично отриманих кредитних коштів (тіло кредиту) за період з 27.10.2017 року по 05.03.2021 року у розмірі 111255,75 грн перевищує суму фактично сплачених відповідачем коштів у розмірі 113954,87 грн в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту, позивачем, в порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, надано не було, про що вірно було зроблено висновок судом першої інстанції.
За таких обставин у суду першої інстанції не було підстав для задоволення вимог банку щодо стягнення тіла кредиту. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2000,00 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт відповідно до звіту про виконанні роботи.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

                                                             п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення. 

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 липня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 2000,00 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий -                                                                              С.С. Ткачук

Судді:                                                                                          О.Ю. Кононенко

                                                                                                     О.І. Собина