ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/241/21  Номер провадження 22-ц/814/1768/21	Головуючий у 1-й інстанції Кириченко О. С.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Гальонкіна С.А., Хіль Л.М., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 03 червня 2021 року (ухвалене суддею Кириченко О.С., відомості щодо дати складення повного тексту судового рішення відсутні) у справі за позовною заявою ОСОБА_1  до Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської районної державної адміністрації, Полтавської районної державної адміністрації про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В :
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та розрахунку при звільненні.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 23.01.2002 вона перебувала у трудових відносинах з Відділом освіти Диканської районної державної адміністрації, який в подальшому було перейменовано на Відділ освіти, сім?ї, молоді та спорту Диканської районної державної адміністрації. 26 лютого 2021 року її було звільнено з посади секретаря-друкарки методичного кабінету Відділу освіти, сім?ї, молоді та спорту Диканської районної державної адміністрації у зв?язку з реорганізацією вказаного відділу, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Позивач вказує, що у день її звільнення, а саме 26.02.2021, Відділом освіти, сім?ї, молоді та спорту Диканської районної державної адміністрації в порушення вимог чинного законодавства не повідомлено її письмово про нараховані суми, належні їй при звільненні, та не здійснено їх виплату. Посилаючись на вказані обставини та те, що з моменту її звільнення, 26.02.2021, до моменту проведення повного розрахунку, 19.03.2021, минуло 15 робочих днів, а її середньоденна заробітна плата складає 341,23 грн. В зв?язку з чим, позивач ОСОБА_1 прохала суд стягнути з відповідача Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської районної державної адміністрації на її користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні у розмірі 5 118,45 грн та судові витрати у справі у розмірі 908,00 грн.
Ухвалою суду від 07.05.2021 до участі у справі було залучено у якості співвідповідача Полтавську районну державну адміністрацію.
Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 03 червня 2021 року позов  ОСОБА_1  до Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської районної державної адміністрації, Полтавської районної державної адміністрації про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та розрахунку при звільненні - задоволено частково.
Стягнуто з Полтавської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 4 777 (чотири тисячі сімсот сімдесят сім) грн 22 коп (сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов?язкових платежів).
Стягнуто з Полтавської районної державної адміністрації на користь  ОСОБА_1  понесені нею судові витрати у справі в розмірі 908 (дев?ятсот вісім) грн 00 коп.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
З вказаним рішенням суду не погодилась Полтавська районна державна адміністрація Полтавської області та подала на нього апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати рішення Диканського районного суду Полтавської області від 03 червня 2021 року, та постановити нове рішення яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі. 
Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необгрунтованим, а також таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що роботодавець несе відповідальність за затримку розрахунку при звільнення виключно у разі наявності вини останнього. При цьому вказують, що у даному випадку вина Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської РДА, як і його правонаступника - Полтавської РДА, відсутня, а місцевим судом такий факт не з?ясовувався, що унеможливлює застосування до відповідача фінансових санкцій у вигляді обов`язку сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку. Вказують, що обставини, які зумовили таку заборгованість, не залежали від волі відповідачів, а мали місце у зв?язку з реалізацією реформи децентралізації та набранням чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій» та у зв?язку з цим, відсутністю у розпорядника коштів місцевого бюджету коштів для розрахунку з працівниками. Окрім того, апелянт вказує на протилежність практики районного суду у аналогічній справі №529/236/21, рішення ухвалено 03.06.2021 року.
Відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду апеляційної інстанції не надходив.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 23 січня 2002 року позивач ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду секретаря-друкарки методичного кабінету Відділу освіти Диканської районної державної адміністрації. На підставі розпорядження голови Диканської районної державної адміністрації № 50-к від 30.10.2012 Відділ освіти Диканської РДА було перейменовано у Відділ освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської районної державної адміністрації (далі - Відділ освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської РДА), про що 08.01.2013 було внесено відповідні записи у трудову книжку позивача ОСОБА_1 (а.с. 5).
Відповідно до наказу № 38 від 26 лютого 2021 року позивача ОСОБА_1 було звільнено з посади секретаря-друкарки методичного кабінету Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської РДА у зв?язку з реорганізацією вказаного Відділу, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, про що внесено відповідний запис у трудову книжку позивача (а.с. 4, 5).
З наявної у матеріалах справи довідки Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської РДА № 73/01-25 від 01 квітня 2021 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 була розрахована 26 лютого 2021 року, кошти виплачено 19 березня 2021 року (а.с. 6).
Згідно розпорядження голови Диканської районної державної адміністрації від 05.01.2021 № 3 Відділ освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської РДА реорганізовано, шляхом приєднання до Полтавської районної державної адміністрації, яка стала правонаступником вказаного Відділу. Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, розміщеної на порталі Міністерства Юстиції України, на день розгляду справи судом відповідач Відділ освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської РДА перебуває в стані припинення.
З наявної у матеріалах справи довідки голови комісії з припинення діяльності Відділу освіти, сім?ї, молоді та спорту Диканської РДА від 01.04.2021 № 73/01-25 вбачається, що позивачу ОСОБА_1 були нараховані наступні кошти: за січень 2021 року (19 робочих днів) - 7140,00 грн, за лютий 2021 року (20 робочих днів) - 6168,00 грн. Всього 13 308,00 грн, середньоденний заробіток - 341,23 грн (а.с. 6).
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що в день звільнення 26.02.2021 позивачу, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, не були виплачені в повному обсязі суми грошових коштів, належні їй при звільненні, тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку, з урахуванням вимог ст. 117 КЗпП України, за період з 01 березня 2021 року (наступний робочий день після звільнення) по 19 березня 2021 року (по день проведення фактичного розрахунку), що складає 14 робочих днів, у розмірі 4777,22 грн (14 днів х розмір середньоденного заробітку 341,23 грн ).
Разом з цим, місцевий суд зазначив, що оскільки на час розгляду справи в суді до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ще не внесено відомості про остаточне припинення відповідача Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської РДА, однак його діяльність фактично вже припинена внаслідок реорганізації, шляхом приєднання до Полтавської районної державної адміністрації, яка є його правонаступником, з метою ефективного захисту прав позивача в частині реального та оперативного виконання рішення суду, суд стягнув на користь позивача ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 4777,22 грн саме з відповідача - Полтавської районної державної адміністрації. 

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.
Стаття 43Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частин першої, другої статті 47КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов?язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Вимогами статті 116КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до частини першої статті 117КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117КЗпП України відповідальність.
Судом встановлено, що відповідач Відділ освіти, сім?ї, молоді та спорту Диканської РДА вимоги статтей 47, 116 КЗпП України не виконав, повного розрахунку в день звільнення позивача 26.02.2021 не провів, належні їй кошти були виплачені в повному обсязі лише 19 березня 2021 року.
Відтак, позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.03.2021 року (наступний робочий день після звільнення) по 19.03.2021 року (по день проведення розрахунку), що складає 14 робочих днів, включно.
Колегія суддів погоджується з належністю вчиненого місцевим судом розрахунку суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.03.2021 року (наступний робочий день після звільнення) по 19.03.2021 року (день проведення розрахунку) включно, а саме в сумі 4777,22 грн (14 днів х розмір середньоденного заробітку 341,23 грн).
Вказаний розрахунок відповідачем на підставі належних та допустимих доказів не спростовано.
Також, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду стосовно правомірності здійснення відповідного стягнення саме з Полтавської РДА, а не безпосередньо з роботодавця - Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської РДА, оскільки матеріалами справи установлено, що згідно розпорядження голови Диканської районної державної адміністрації від 05.01.2021 року №3 припинено діяльність відділу освіти, сім?ї, молоді та спорту Диканської РДА, шляхом приєднання до Полтавської районної державної адміністрації та визначено вважати Полтавську районну державну адміністрацію правонаступником майна, прав та обов?язків відділу освіти, сім?ї, молоді та спорту Диканської РДА.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що роботодавець несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні виключно у разі наявності вини останнього, а у даному випадку вина Відділу освіти, сім?ї, молоді та спорту Диканської РДА, як і його правонаступника Полтавської РДА, відсутня, у зв`язку з реалізацією реформи децентралізації та набранням чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій», що унеможливлює застосування до відповідача фінансових санкцій у вигляді обов?язку сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, колегія суддів до уваги не приймає з урахуванням наступного.
Так, при зверненні до суду з апеляційною скаргою Полтавська РДА додає до неї докази на підтвердження, на їх думку, відсутності вини роботодавця, у невиплаті позивачу всіх належних йому сум у день звільнення, зокрема: лист Міністерства фінансів України №05210-16-6/1630 від 21.01.2021р., рішення другої сесії восьмого скликання Полтавської районної ради Полтавської області «Про внесення змін до показників районного бюджету за 2021 рік» від 23.02.2021р. №2-VІІІ-148 з додатками (а.с.50-55).
При цьому, апелянтом не наведено жодних обґрунтованих підстав та поважних причин, які б унеможливлювати пред`явити зазначені докази в суді першої інстанції.
Згідно пункту першого частини п`ятої статті 178 ЦПК України відповідач зобов`язаний додати до відзиву на позов докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем .
Між тим, як вбачається з матеріалів справи, апелянта було залучено до участі у даній справі в якості співвідповідача та його повідомлялось про розгляд даної справи (а.с.17,18,22), проте Полтавська РДА не скористалась своїм право на подачу до суду відзиву на позов та доказів на підтвердження відсутності їх вини в невиплаті позивачу належних їй сум при звільненні.
Згідно із ч.ч. 3,6 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
За таких обставин, посилання апелянта на вказані докази, а саме: лист Міністерства фінансів України №05210-16-6/1630 від 21.01.2021р., рішення другої сесії восьмого скликання Полтавської районної ради Полтавської області «Про внесення змін до показників районного бюджету за 2021 рік» від 23.02.2021р. №2-VІІІ-148 з додатками (а.с.50-55), не можуть бути прийняті до уваги, оскільки апелянтом не обгрунтована неможливість їх подання до суду першої інстанції за відсутності будь-яких перешкод для цього.
Окрім того, установлено, що Відділ освіти, сім?ї молоді та спорту Диканської РДА було ліквідовано розпорядженням Голови районної державної адміністрації Про реорганізацію відділу освіти, сім?ї молоді та спорту Диканської РДА» від 05.01.2021 року №3, після чого 13.01.2021 року було проведено звільнення позивача.
При цьому даним розпорядженням від 05.01.2021 року визначено вважати Полтавську РДА правонаступником майна, прав та обов?язків відділу освіти, сім?ї, молоді та спорту Диканської РДА (а.с.12).
Відтак, з наведеного вбачається, що ще до звільнення позивача з роботи, було визначено правонаступника Відділу освіти, сім?ї, молоді та спорту Диканської РДА за всіма правами та обов?язками - Полтавську РДА, відтак, станом на 13.01.2021 року, розпорядника коштів було фактично визначено, а тому нездійснення ним своїх обов?язків з проведення належного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з посади, і є підставою для стягнення з нього суми середнього заробітку за час затримки такого.
З урахуванням наведеного на працівника, який є менш захищеною стороною, не може бути покладено надмірного тягаря неотримання відповідної компенсації, з підстав несвоєчасного переведення відповідних коштів на баланс установи розпорядника коштів, оскільки такі дії/бездіяльність в повній мірі залежали від відповідачів.
Посилання апелянта на протилежність практики районного суду у аналогічній справі №529/236/21, рішення ухвалено 03.06.2021 року, колегія суддів оцінює критично, оскільки вправі надавати аналіз лише правовідносинам та висновкам суду щодо них, лише в конкретній справі.
Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить до висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.
Таким чином, приведені в апеляційних скаргах доводи про те, що суд не дав оцінки наданих сторонами доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.   
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). 
Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.
За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області – залишити без задоволення.
Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 03 червня 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 06.10.2021 року.

Головуючий суддя : ___________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ________________ С.А. Гальонкін _________________ Л.М. Хіль