24.11.21
22-ц/812/1619/21

МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
Справа № 489/2247/20
Провадження № 22-ц/812/1619/21
 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :
головуючого - Темнікової В.І.,
суддів - Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,
із секретарем судового засідання - Біляєвою В.М.,
за участі позивача ОСОБА_1 , 
представника відповідачки ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Кирильчука О.І. в приміщенні того ж суду, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства,-
В С Т А Н О В И В :
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив визнати його батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внести відомості до актового запису №752 про народження від 18.06.2018 року ОСОБА_4 , складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, зазначивши батьком дитини - позивача та видати нове свідоцтва про народження.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2017 року та станом на день звернення з позовом до суду позивач та відповідачка проживають разом однією сім`єю. Від цих стосунків ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син - ОСОБА_4 . На момент народження дитини сторони проживали разом, дитину він забирав із пологового будинку. Реєструвати дитину взялася мати відповідачки, вона зареєструвала сина в Миколаївському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Миколаївській області на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, із прізвищем дружини, при цьому не повідомивши про це позивача. Проте, в дитини зареєстровано по батькові « ОСОБА_5 », що додатково підтверджує факт наявності кровної спорідненості.
Після народження дитини він постійно спілкувався з нею та проводив час, цікавився її особистим життям, брав участь у її навчанні та вихованні, надавав матеріальну допомогу. Тобто разом із відповідачкою жив сім`єю, у якій виховував свого сина.
Коли позивач дізнався, що прізвище дитини не його, почав просити дружину піти до відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївській області та написати спільну заяву батьків дитини про встановлення батьківства в письмовій формі, але відповідачка категорично відмовлялась, пояснень не надавала, причини не пояснювала. Потім почала перешкоджати йому в побаченнях з дитиною, що стало причиною подання цього позову.
12 травня 2021 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначав, що 17.11.2020 року ним було заявлено клопотання про призначення судово-генетичної експертизи. Судовий експерт Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України на молекулярно-генетичну експертизу двічі викликав ОСОБА_3 для надання біологічних зразків сина, але відповідачка ігнорувала запрошення експерта. Саме тому призначена судом молекулярно-генетична експертиза залишилася без виконання.
Оскільки сторони проживають разом однією сім`єю з двома дітьми, позивач самостійно у квітні 2021 року відібрав зразок букального епітелію - клітини епітелію ротової порожнини (слина) у сина ОСОБА_6 та замовив за власні кошти в розмірі 5076 грн. молекулярно-генетичну експертизу на предмет встановлення біологічного батьківства.
26.04.2021 року він отримав висновок експертного дослідження № ЕД19/115- 21/4991-БД, згідно якого син ОСОБА_4 перебуває в прямій біологічній спорідненості з позивачем - позитивна відповідність становить 99,9% - 99,99995%. 
Тому просив суд долучити до матеріалів справи висновок експертного дослідження від 26.04.2021р., стягнути з відповідачки на його користь вартість проведення судово-генетичної експертизи в сумі 5076 гривень та задовольнити його позовні вимоги повністю.
       Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2021 року у задоволення позову відмовлено.
       Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.
       В апеляційній скарзі вказує, що в позові він зазначав, що він привіз дитину та відповідачку додому з пологового будинку, цікавився дитиною, був присутнім на її днях народженнях, що вони проживали у цивільному шлюбі. На першому судовому засіданні відповідачка підтвердила всі його пояснення та підтвердила всі його слова, проте суд в рішенні на цей факт не посилається.
       Крім того, вказує, що 17.11.2020 року він заявив клопотання про призначення судово - генетичної експертизи. 09.12.2020 року до суду надійшло клопотання судового експерта за №1408 про надання зразків біологічного матеріалу (кров або слина) або забезпечення їх явки разом для відбору експериментальних зразків до Миколаївського НДЕКЦ МВС України - 14.01.2021 року та 20.01.2021 року о 10.00 год. Експерт двічі їх запрошував і повістками і телефоном, проте відповідачка ігнорувала запрошення. Саме тому призначена судом молекулярно-генетична експертиза залишилася без виконання.
Посилаючись на ст. 44, ст. 109 ЦПК України, а також на те, що для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, вважає, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Проте судом цього зроблено не було.
       Оскільки вони проживають разом однією сім`єю з двома дітьми, то позивач самостійно у квітні 2021 року відібрав зразок букального епітелію - клітини епітелію ротової порожнини (слина) у сина ОСОБА_6 та замовив за власні кошти в розмірі 5076,00 гривень молекулярно-генетичну експертизу на предмет встановлення біологічного батьківства.
При цьому він самостійно 26.04.2021 року отримав висновок експертного дослідження ЕД19/115-21/4991-БД, згідно якого син ОСОБА_4 перебуває в прямій біологічній спорідненості зі ним - позитивна відповідність становить 99,9°ч - 99,99995%.
       Проте, суддя відмовився приймати до уваги цей висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи і не оцінював його з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність.
В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги.
Представник відповідачки з урахуванням висновків проведеної на підставі ухвали апеляційного суду експертизи, не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, пояснивши, що раніше відповідачка заперечувала факт батьківства позивача, так як у неї були сумніви з цього приводу. 
Інші учасники процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
         Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).
Рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає. 
Приймаючи рішення у справі, суд виходив з того, що згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України від 04.06.2020 року за №00026560471, у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , актовий запис №752 складений 21.06.2018 року. Відомості про батька: ОСОБА_7 , громадянин України. Відомості про матір: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України, місце проживання: АДРЕСА_1 . Відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері).
       Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.11.2020 року було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Миколаївського НДЕКЦ МВС України.
       09.12.2020 року до суду надійшло клопотання судового експерта за №1408 про надання зразків біологічного матеріалу (кров або слина) ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 або забезпечення їх явки разом для відбору експериментальних зразків до Миколаївського НДЕКЦ МВС України - 20.01.2021 року о 10.00 год.
       Сторонам по справі було направлено копії клопотання судового експерта за №1408 від 14.12.2020 року та було повідомлено про місце та час відбору експериментальних зразків, однак 04.02.2021р. до суду надійшло повідомлення судового експерта №1408 від 29.01.2021 року про неможливість проведення експертизи у зв`язку з тим, що відбір порівняльних зразків біологічного матеріалу не проводився у зв`язку з неявкою до Миколаївського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
        Приймаючи рішення суд також виходив з того, що долучені до позовної заяви копії заяви ОСОБА_1 від 09.04.2020, листа служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради від 29.04.2020, довідки про місце роботи позивача, акта про проживання від 07.05.2020 не є неналежними доказами, оскільки жодним чином не підтверджують походження дитини ОСОБА_4 від позивача.
       Крім того, судом було встановлено, що відповідачці було відомо про призначення експертизи, але виклик на конкретну дату до експертної установи вона не отримувала, оскільки поштову кореспонденцію на її ім`я забирав позивач під час спільного проживання, крім того наприкінці січня вона хворіла і не мала б змоги з`явитися із сином до експерта, від експертизи жодним чином не ухилялася.
       Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів отримання позивачем виклику до експертної установи, а відповідачкою клопотання про призначення ще однієї експертизи не заявлялось, суд першої інстанції вважав що відсутні підстави для визнання факту батьківства позивача лише через одноразову неявку відповідачки і дитини для проведення експертного дослідження.
       Тому суд дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які засвідчують походження дитини від позивача, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
         Згідно ч.1 ст. 126 СК України  походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до частини першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. 
Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (ч.4 ст. 128 СК України).
Тлумачення статті 128 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. 
Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ч.2 ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.
Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.
При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірних біологічних батька та матері.
За такого висновок суду, що долучені до позовної заяви копії заяви ОСОБА_1 від 09.04.2020, листа служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради від 29.04.2020, довідки про місце роботи позивача, акта про проживання від 07.05.2020 не можуть бути належними доказами у даній справі, є неправомірним.
Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц зазначено, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо.
Відповідно до ч.1 ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Аналізуючи зазначену норму процесуального закону, можна дійти висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідачка, якій було достовірно відомо про призначення експертизи, не отримала листа про виклик на конкретну дату до експертної установи, а тому не з`явилася для забору біологічних зразків, через що призначена судом судово-генетична експертиза проведена не була, що підтверджується повідомленням Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про неможливість проведення експертизи № 1408 від 29.01.2021р.
Проаналізувавши зазначені обставини, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання факту батьківства позивача лише через одноразову неявку відповідачки і дитини для проведення експертного дослідження.
Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
В силу вимог частин 3-4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
        Проте, згідно ч.5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, повинен також, зокрема, сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, роз`яснювати у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, а також наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.
За такого, з метою захисту інтересів малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд мав би в доступній формі роз`яснити учасникам процесу їх право просити суд про призначення експертизи після з`ясування причин не проведення раніше призначеної у справі експертизи, чого ним зроблено не було.
Суд апеляційної інстанції згідно ст.367 ЦПК України досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Тому з урахуванням предмету спору, характеру спірних правовідносин, зокрема того, що обставина встановлення біологічного батьківства, яка може бути підтверджена експертизою, є істотною і її з`ясування обов`язкове для правильного вирішення справи, апеляційним судом за клопотанням представника позивача у справі була призначена судова молекулярно-генетична експертиза.
Згідно висновку експерта Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного Центру № СЕ-19/115-21/11502-БД від 25 жовтня 2021р., який надійшов на виконання ухвали Миколаївського апеляційного суду від 18.08.2021р., ОСОБА_1 може бути батьком ОСОБА_4 , ймовірність даної події складає 99,9999999989753%.
Крім того, як зазначено у правовому висновку, що міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі №  760/3977/15-ц,  висновок судово-генетичної експертизи не є єдиним доказом походження дитини від певної особи, такий факт може бути доведено й іншими доказами. 
Як убачається з матеріалів справи, в судовому засіданні 27 жовтня 2020р. відповідачка визнала той факт, що позивач є біологічним батьком сина ОСОБА_6 , проте заперечувала проти задоволення позовних вимог через те, що позивач з її слів не приймає участі у вихованні та утриманні дитини.
З оглянутих в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відеозапису та фотокарток, вбачається, що позивач забирав дитину та відповідачку додому з пологового будинку, цікавився дитиною, був присутнім на її днях народженнях.
        З акту про проживання/не проживання від 07 травня 2020р. вбачається, що позивач проживає за адресою АДРЕСА_1 . Матеріали справи містять дані про те, що відповідачка з дитиною також мешкають за даною адресою. 
09 квітня 2020р. позивач звертався до Служби у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради з заявою, в якій зазначав, що вони з відповідачкою перебувають у цивільному шлюбі, що у них народився син ОСОБА_4 , він як батько дитини забирав відповідачку з дитиною з пологового будинку. Коли виявив, що в свідоцтві про народження сина в графі батько записаний не він, просив дружину піти до Миколаївського МВ ДРАЦС та вписати його як батька, однак цивільна дружина відмовляється це зробити, тому просив провести з нею профілактичну розмову.
З відповіді Служби у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської від 29.04.2020р. вбачається, що бесіда з відповідачкою була проведена в телефонному режимі, однак вона відмовляється від внесення позивача до свідоцтва про народження дитини як батька. Тому позивачу для вирішення даного питання було рекомендовано звернутися до суду.
Ствердження відповідачки в відзиві на заяву про збільшення позовних вимог про те, що вона вважає батьком дитини іншого чоловіка, з яким мала стосунки в період зачаття дитини, не підтверджені належними та допустимими доказами у справі.
Проаналізувавши зазначені докази та встановлені на їх підставі обставини у їх сукупності, слід дійти висновку про підтвердження батьківства позивача стосовно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є підставою для задоволення його позовних вимог в цій частині.
В той же час колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про неправомірне не врахування судом під час вирішення справи висновку експертного дослідження Миколаївського НДЕКЦ МВС України № ЕД19/115- 21/4991-БД від 26 квітня 2021р, згідно якого Особа 1 перебуває в прямій біологічній спорідненості з позивачем та ймовірність даної події складає 99,9999535667312%, так як дана експертиза проводилася на замовлення позивача. При цьому відбір зразків букального епітелію для проведення дослідження позивача проводився у відділі біологічних досліджень та обліку Миколаївського НДЕКЦ МВС, а біологічні зразки Особи1 були отримані в секторі документального забезпечення Миколаївського НДЕКЦ МВС, тобто вони не відбиралися безпосередньо у відділі біологічних досліджень та обліку Миколаївського НДЕКЦ МВС.
Як пояснював позивач дані зразки були відібрані ним особисто та надані на експертизу.
Згідно п.2.5 Правил проведення судово-медичних експертиз(досліджень) у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом МОЗ України №6 від17.01.1995р. , експертиза спірного батьківства,  спірного материнства і підміни дітей проводиться в такій послідовності:  а) ознайомлення з наданими документами;  б) збір анамнезу (перенесені захворювання,  трансфузії крові тощо);  в) відбір крові і слини;  г) аналіз крові, а при необхідності і слини;  д) складання підсумку.
При цьому забір крові і слини в осіб, які проходять у справі, здійснюється тільки при одночасному їх прибутті до відділення.  Експертиза спірного батьківства, спірного материнства і підміни дітей може бути проведена також у випадку, коли одного з батьків чи дитини немає в живих, але є який-небудь біологічний матеріал від них (пляма крові, виділення, волосся тощо) чи медична документація з зазначенням групи крові.
Оскільки біологічні зразки Особи1 не були відібрані фахівцями бюро СМЕ в установленому порядку при одночасному прибутті батька та дитини до відділення, та враховуючи, що в тексті експертизи не зазначено прізвище, ім`я, по-батькові, рік народження Особи 1, суд правомірно не прийняв даний доказ у якості належного та допустимого.
Щодо позовних вимог про внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , колегія суддів виходить з наступного.
Порядок державної реєстрації актів цивільного стану, внесення до актових записів цивільного стану змін, їх поновлення і анулювання та засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану визначаються Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом МЮ України № 96/5 від 12 січня 2011 року.
Згідно з частинами першою - четвертою статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав.
Пунктом 2.13 Правил передбачено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.
З матеріалів справи вбачається, що згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00026560471 від 04.06.2020 року відомості про батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказані за заявою матері відповідно до ч.1 ст. 135 СК України та за вказівкою матері зазначені як ОСОБА_7 .
Оскільки за результатами розгляду справи встановлено, що батьком дитини є ОСОБА_1 , колегія суддів вважає, що підлягають задоволенню також позовні вимоги про внесення змін до актового запису № 752 від 18 червня 2018р., складеного Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області шляхом виключення з актового запису відомості про ОСОБА_7 , громадянина України, як батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та зобов`язання Миколаївський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, внести зміни до актового запису №752 від 18 червня 2018р., зробленого Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, зазначивши ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця с. Висунськ, Березнегуватського району Миколаївської області, батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Миколаєва. 
У зв`язку з викладеним обґрунтованими є також вимоги про зобов`язання Миколаївський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області видати нове свідоцтво про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Миколаєва, з урахуванням внесених змін до актового запису про народження.
Вимоги про стягнення судових витрат, в тому числі витрат на оплату проведення експертних досліджень, з відповідачки на користь позивача, позивач не підтримав.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає необхідним скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, судова колегія, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2021 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства задовольнити.
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця с. Висунськ, Березнегуватського району Миколаївської області, батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Миколаєва. 
Внести зміни до актового запису № 752 від 18 червня 2018р., складеного Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, виключивши з актового запису відомості про ОСОБА_7 ,громадянина України, як батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Зобов`язати Миколаївський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, внести зміни до актового запису №752 від 18 червня 2018р., зробленого Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, зазначивши ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця с. Висунськ, Березнегуватського району Миколаївської області, батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Миколаєва. 
Зобов`язати Миколаївський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області видати нове свідоцтво про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Миколаєва, з урахуванням внесених змін до актового запису про народження.
Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання її повного тексту до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий 
Судді

Повний текст постанови складено 25 листопада 2021 року.