Ухвала
 
10 листопада 2021року
м. Київ
справа № 335/5529/20-ц
провадження № 61-13367св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Яремка В. В., 
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Запорізькій області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області на рішення Орджонікідзевського районного суду              м. Запоріжжя від 13 квітня 2021 року у складі судді Гашук К. В. та постанову Запорізького апеляційного суду від 07 липня 2021 року у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Кухаря С. В., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Запорізькій області про зобов`язання нарахувати страхові виплати та виплатити їх у порядку спадкування.
 
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є донькою та спадкоємицею за законом ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .                  У встановленому законом порядку вона прийняла спадщину, подавши відповідну заяву до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьова І. С.
 
За життя ОСОБА_2 перебувала на обліку у Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Черновогвадійському районі м. Макіївки Донецької області, де отримувала щомісячні страхові виплати. Оскільки                              з 2014 року м. Макіївка знаходиться на території, де органи державної влади тимчасового не здійснюють свої повноваження, ОСОБА_2 , як внутрішньо переміщена особа, з 01 грудня 2014 року по 23 липня 2016 року, отримувала щомісячні страхові виплати у Запорізькому відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області.
 
На адвокатський запит Запорізьке відділення Фонду повідомило, що 27 липня   2016 року нарахування та виплату сум страхових виплат припинено у зв`язку із закінченням строку дії довідки про взяття на облік ОСОБА_2 , як особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.
 
11 грудня 2014 року ОСОБА_2 отримала довідку про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.
 
З 24 липня 2015 року термін дії вказаної довідки продовжено до 24 січня 2016 року, а з 25 січня 2016 року - безстроково.
 
13 січня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», частиною першою статті 4 якого встановлено безстроковість дії довідок внутрішньо переміщених осіб, що були видані до набрання законної сили вказаним Законом, якщо станом на день набрання ним законної сили, такі довідки були чинними. Станом на 13 січня 2016 року довідка ОСОБА_2 була чинною, а строк її дії продовжено безстроково.
 
Нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на суму страхових виплат, належних спадкодавцю, у зв`язку із неможливістю встановлення складу спадкового майна, а саме невідома сума страхових виплат. Вважає, що ОСОБА_2 мала право на отримання страхових виплат з 24 липня 2016 року до дня смерті, оскільки її довідка була чинною та в установленим законодавством порядку не скасована. Отже, вона як спадкоємець                      ОСОБА_2 , на підставі статей 1216, 1220, 1227 ЦК України, має право на отримання не виплачених за життя ОСОБА_2 , сум страхових виплат. 
 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату сум страхових виплат за період 12 січня                 2014 року по 03 липня 2019 року, належних спадкодавцю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом.
 
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня                    2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Запорізькій області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 сум страхових виплат за період із 24 липня 2016 року по 03 липня 2019 року, належних спадкодавцю                   ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що жодний закон чи нормативний акт не містить такої підстави для припинення соціальних виплат, як закінчення строку дії довідки тимчасово переміщеної особи. Дійсно, постановами Кабінету Міністрів України №№ 531, 637 та 595, встановлено спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово переселилися з району проведення АТО, тобто особливості виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам. Проте вказані підзаконні акти не є законами за своєю правою природою, відтак не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.
 
Сплив строку дії довідки про взяття облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, а так само її відсутність, чи не звернення цієї особи до робочих груп Фонду на підконтрольній Україні території із заявою про продовження нарахування виплат, не є підставою для припинення нарахування та виплати страхових платежів, оскільки таке право закріплене за особою положеннями Закону № 1105-ХІV (з 01 січня 2015 року                   в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІ), і може бути обмежене лише введенням воєнного чи надзвичайного стану на окремій території чи на всій території України.
Довідка ОСОБА_2 , що була видана їй, як внутрішньо переміщеній особі до            13 січня 2016 року, але була дійсною на момент набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», і надалі була чинною та діяла безстроково. Це додатково свідчить про те, що Запорізьке відділення Фонду не мало достатніх правових підстав для припинення виплат ОСОБА_2 після 23 червня 2016 року і до дня її смерті.
 
Спадкодавець ОСОБА_2 мала право на нарахування та виплату страхових виплат незалежно від звернення до робочих груп Фонду на підконтрольній Україні території та надання чи не надання нової довідки внутрішньо переміщеної особи,             а тому спадкоємець ОСОБА_1 , відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання страхових виплат в порядку спадкування за законом. Такий висновок суду відповідає правовому висновку Верховного Суду України, який викладений у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі            № 642/6946/18 (провадження № 61-12734св19).
 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 07 липня 2021 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що плив строку дії довідки про взяття облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, а так само її відсутність, чи не звернення цієї особи до робочих груп Фонду на підконтрольній Україні території із заявою про продовження нарахування виплат, не є підставою для припинення нарахування та виплати страхових платежів, оскільки таке право закріплене за особою положеннями Закону № 1105-ХІV                    (з 01 січня 2015 року в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІ),                 і може бути обмежене лише введенням воєнного чи надзвичайного стану на окремій території чи на всій території України.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У серпні 2021 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області подало до Верховного Судукасаційну скаргу на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня                    2021 рокута постанову Запорізького апеляційного суду від 07 липня 2021 року,                     в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 405/5366/17 (провадження № 11-876апп18).
 
У вересні 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала відзив на касаційну скаргу у якому зазначила, що спір між сторонами не є публічно-правовим та підлягає розгляду у судах загальної юрисдикції. Жодних рішень щодо скасування довідки внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 не приймалось, а отже, така довідка залишалась чинною. 
 
Рух справи у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 серпня 2021 року відкрито провадження у справі, витребувано справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
14 вересня 2021 року справа надійшла до суду касаційної інстанції.
 
Позиція Верховного Суду
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року справу № 243/13575/19 за позовом  ОСОБА_4 до УВД ФССУ в Донецькій області про зобов`язання нарахувати страхові виплати та виплатити їх у порядку спадкування передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду                  у складі Верховного Суду з посиланням на частину другу статті 403 ЦПК України, колегія суддів вважала, що необхідно відступити від правового висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 26 лютого 2020 року у справі № 243/2404/19-ц (провадження № 61-20134св19); від 14 квітня 2020 року у справі № 431/6232/18-ц (провадження № 61-17311св19); від 09 грудня 2020 року у справі № 243/9613/19-ц (провадження № 61-7355св20); 16 грудня 2020 року у справі № 428/12730/19 (провадження                № 61-15863св20).
 
Так, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 09 грудня 2020 року у справі № 243/9613/19-ц (провадження № 61-7355св20), аналізуючи положення статей 1219, 1227 ЦК України, зазначила, що потрібно розрізняти право на відшкодування у зв'язку               з трудовим каліцтвом, яке нерозривно пов`язане із особою і не входить до складу спадщини, та право на суми відшкодування у зв`язку із трудовим каліцтвом, нараховані за життя спадкодавцю, але не отримані ним за життя. Колегія суддів вважала, що при вирішенні спорів про право на отримання коштів у порядку статті 1227 ЦК України визначальним є те, чи були такі виплати нараховані спадкодавцеві за життя, оскільки лише за умови, що такі суми були нараховані за життя, проте не отримані спадкодавцем, вони можуть увійти до складу спадщини. Право на призначення певних виплат згідно зі статтею 1219 ЦК України за висновком колегії суддів до складу спадщини не входить. З огляду на викладене колегія суддів не вбачала підстав для визнання за позивачкою права на отримання страхових виплат, оскільки як спадкоємець вона не має права на те, що за життя спадкодавця йому не нараховано, а останній дій відповідача із ненарахування спірних страхових виплат не оспорював.
 
Близькі за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду                  у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:                від 26 лютого 2020 року у справі № 243/2404/19-ц (провадження № 61-20134св19); від 14 квітня 2020 року у справі № 431/6232/18-ц (провадження № 61-17311св19); від 16 грудня 2020 року у справі № 428/12730/19 (провадження № 61-15863св20).
 
Разом з тим? у практиці Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду існує протилежний висновок щодо застосування положень статей 1218, 1219, 1227 ЦК України у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові Верховного Суду                  у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду                        від 19 травня 2021 року у справі № 243/8684/19-ц (провадження № 61-22401св19) зазначено, що не є підставою для припинення страхових виплат особі ненадання їй довідки про взяття на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, та не звернення цієї особи до робочих груп Фонду на підконтрольній Україні території із заявою про подальше здійснення відповідних нарахувань. При цьому колегія суддів виходила із того, що право на отримання страхових платежів закріплено за особою на підставі положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» і може бути обмежено лише введенням воєнного чи надзвичайного стану на окремій території чи на всій території України. З огляду на викладене колегія суддів зробила висновок про те, що незвернення особи до робочих груп Фонду на підконтрольній Україні території після припинення нарахування страхових виплат унаслідок невзяття такої особи на облік як внутрішньо переміщеної не припиняє право її спадкоємців на отримання таких виплат на підставі статті 1227 ЦК України у порядку спадкування за законом.
 
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, вважала, що зазначений правовий висновок має бути застосований до спірних правовідносин з огляду на таке.
 
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь                           у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).
 
Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України).
 
Тлумачення статті 1227 ЦК України свідчить про те, що: 
 - цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань                      у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім'ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім'ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;
 - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім'ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім'ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов'язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;
- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або                 ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.
 
Отже, наведене свідчить про застосування судом касаційної інстанції у різних палатах Касаційного цивільного суду у складі Верхового Суду принципово різного підходу до розуміння і тлумачення норм матеріального права у подібних правовідносинах, що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей                  у практиці їх розгляду Верховним Судом.
 
Ухвалою Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2021 року прийнято для продовження розгляду цивільну справу № 243/13575/19 (провадження № 11268сво20).
 
Враховуючи зазначене, вбачається, що оскаржувані судові рішення у цій справі та оскаржувані рішення, які передано на розгляд Об`єднаної палати Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах.
 
За змістом пункту десятого частини першої статті 252 ЦПК України суд може             з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
 
Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Верховного Суду справи № 243/13575/19.
 
Керуючись статтями 252, 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Зупинити касаційне провадження у справі № 335/5529/20-ц за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Запорізькій області про зобов`язання нарахувати страхові виплати та виплатити їх в порядку спадкування до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Верховного Суду справи № 243/13575/19.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                         О. В. Ступак
 
                                                                                                  І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                                           В. В. Яремко