ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7476/21 Справа № 205/3425/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 39 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Друга дніпровська державна нотаріальна контора про усунення спадкоємця від права на спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А : 

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа Друга дніпровська державна нотаріальна контора про усунення спадкоємця від права на спадкування.
Позовні вимоги мотивовані тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат, ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . У встановлений законом строк ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У січні 2018 року нотаріусом позивачці було повідомлено, що із заявою про прийняття спадщини звернувся також син померлого, ОСОБА_2 . 
Вважає, що Відповідач має бути усунутий від права на спадкування, оскільки у квітні 2007 року ОСОБА_3 раптово захворів і перебував на стаціонарному лікуванні з 22 квітня 2007 року по 22 травня 2007 року, йому було проведено операцію з видалення аневризми. Відповідач допомоги батькові не надавав, ухилявся від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця та не спілкувався з ним понад 10 років. Після проведеної операції ОСОБА_3 не міг працювати на звичних для нього роботах, а вимушений був працювати на малооплачуваних посадах. Його заробітку було недостатньо для достатнього рівня проживання, він мав право на утримання з боку його рідного сина, ОСОБА_2 , проте, з позовом до суду про стягнення аліментів він не звертався. З 22 жовтня 2017 року йому було призначено пенсію, яка була мінімальною. Позивачка за свої кошти сплачувала комунальні платежі, купувала ліки для ОСОБА_3 , харчі, одяг, готувала їжу. ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2015 року. ОСОБА_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодноразово намагався звернутися до свого сина за матеріальною допомогою, але відповідач уникав навіть розмови про допомогу, ухилявся зустрічей з батьком, хоча мав можливість її надавати. ІНФОРМАЦІЯ_2 померлий ОСОБА_3 отримав відкриту ЧМТ. З ускладненням після травми перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ «Обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечнікова» у період з 16 червня 2015 року по 09 липня 2015 року. З того часу позивачка була вимушена проживати з братом у квартирі, щоб надавати йому допомогу: доглядати його, купувати ліки, харчі, обслуговувати в побуті. Відповідач був обізнаний про тяжкий стан батька, проте, допомоги не надавав та не навідував його, а з`явився лише на похороні батька. Лише за допомогою позивачки її брат, померлий ОСОБА_3 , зміг отримати документи про право власності на Ѕ частину квартири. Оригінали правовстановлюючих документів знаходяться у ОСОБА_1 , оскільки лише їй довіряв померлий. Про смерть батька відповідач не знав, тому що не спілкувався з ним, а дізнався лише увечері 02 липня 2017 року, про що йому повідомила позивачка. Оплату за поховання ОСОБА_3 здійснювала ОСОБА_1 .. Позивачка вказала, що відповідач не надавав грошових коштів ані на операцію батькові, ані на його післяопераційне лікування, оскільки операцію у 2007 році було проведено безкоштовно, а сам відповідач не працював, а жив за рахунок пенсії своєї хворої матері, яка хворіла на рак головного мозку з 2006 року по 2009 рік. Саме ця обставина і стала підставою неприязних відносин між спадкодавцем і відповідачем. Померлий ОСОБА_3 , навіть після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 -матір`ю відповідача, продовжував підтримувати доброзичливі стосунки, надавав їй матеріальну допомогу на лікування, а згодом на її поховання. Після смерті ОСОБА_5 , яка померла у 2009 році, відповідач ОСОБА_2 успадкував спадщину на частину квартири АДРЕСА_2 . 
Враховуючи викладене позивачка просила усунути ОСОБА_2  від права на спадкування після смерті батька,  ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог   ОСОБА_1 ..
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з їх недоведеності. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її позовні вимоги задоволені в повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотань про допит свідків. Апелянт вказує, що відповідача необхідно усунути від права на спадкування, оскільки за життя його батька він ухилявся від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є сестрою ОСОБА_3 
ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 ..
На підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2015 року ОСОБА_3 є власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .
Встановлено, що у період з 27 квітня 2007 року по 22 травня 2007 року ОСОБА_3 перебував на обстеженні та лікуванні в КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечнікова», 08 травня 2007 року йому було проведено оперативне втручання з видалення аневризми мозкової артерії.
З 26 квітня 2015 року по 27 квітня 2015 року ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечнікова» з діагнозом відкрита проникаюча ЧМТ, забій головного мозку, перелом кісток зводу та основи черепа. Від лікування у відділенні відмовився, у зв`язку з чим 27 квітня 2015 року його було виписано.
У період з 19 червня 2015 року по 09 липня 2015 року ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ «Дніпропетровська міська лікарня № 5» у зв`язку з погіршенням стану після перенесеної відкритої ЧМТ 26 квітня 2015 року.
Згідно з випискою з історії хвороби ОСОБА_3 від 23 вересня 2015 року, хворий потребує ліжкового режиму з 16 вересня 2015 року по 26 вересня 2015 року.
Відповідно до довідки ПФУ у Дніпропетровській області № 367/02/10/4 від 10 лютого 2017 року ОСОБА_3 22 жовтня 2012 року призначено пенсію за віком у розмірі 1 247 грн..
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .
Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , звернувся ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..
Постановою Другої дніпровської державної нотаріальної контори від 03 січня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із тим, що є спадкоємець першої черги.
Постановою Другої дніпровської державної нотаріальної контори від 16 листопада 2019 року ОСОБА_2 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із тим, що наявний спір між спадкоємцями і нотаріальні дії зупинено до вирішення справи судом.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2019 року було вирішено питання про забезпечення доказів, а саме про виклик та допит в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ..
У судові засідання, призначені на 11 жовтня 2019 року, 04 грудня 2019 року, 07 лютого 2020 року, 13 квітня 2020 року, 24 липня 2020 року, 03 листопада 2020 року, 16 грудня 2020 року та 19 березня 2021 року свідки на виклики суду для їх допиту не з`являлися, сторона позивача, на клопотання якої зазначені свідки були викликані, забезпечити явку не має можливості, точного місця їх проживання чи перебування позивачеві також невідомо.
Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Позбавлення особи права спадкувати – це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.
Згідно частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.
Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.
При цьому, відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.
Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).
При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.
Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. 
Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.
Встановивши відсутність доказів того, що померлий ОСОБА_3 перебував у стані, що вимагає сторонньої допомоги, та відсутність з його боку можливості самостійно організовувати свій побут та догляд за собою, - суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для усунення ОСОБА_2 від права на спадщину після смерті ОСОБА_3 ..
Доводи апелянта в скарзі про те, що відповідача необхідно усунути від права на спадкування, оскільки за життя його батька він ухилявся від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, - колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що вони зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі. Суд першої інстанції на вказані доводи позивачки дав чіткі та обґрунтовані відповіді, які відповідають вимогам закону.  
Твердження апелянта в скарзі про те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотань про допит свідків, - колегія суддів також вважає необґрунтованими, так як згідно ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2019 року було вирішено питання про забезпечення доказів, а саме про виклик та допит в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , однак у судові засідання, призначені на 11 жовтня 2019 року, 04 грудня 2019 року, 07 лютого 2020 року, 13 квітня 2020 року, 24 липня 2020 року, 03 листопада 2020 року, 16 грудня 2020 року та 19 березня 2021 року свідки на виклики суду для їх допиту не з`являлися.
Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, врахувавши заявлені позовні вимоги та підстави, на які сторони посилалися в обґрунтування своїх вимог, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1  - залишити без задоволення. 
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2021 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко