ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7275/21 Справа № 171/458/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кодрян Л. І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Бондар Я.М.,
суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.
сторони справи:
позивач –  ОСОБА_1 
відповідач- Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпроенерго», 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Меланчука Ігоря Віталійовича,відповідача Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2021 року, ухваленого суддею Кодрян Л.І. у місті Апостове Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 16 червня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ: 

У березні 2021 року позивач ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до АТ «ДТЕК Дніпроенерго» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я у сумі 210 000 грн.
В обґрунтування позову зазначила, що станом на 13.02.2007 року вона працювала на посаді ізолювальника на термоізоляції Придніпровської дільниці Придніпровської теплової електричної станції структурного підрозділу «Дніпроенергоспецремонт» ВАТ «Дніпроенерго», правонаступником якого на даний час є АТ «ДТЕК Дніпроенерго». 
Вказує, що 13.02.2007 року, в межах покладених на неї трудових обов`язків, вона виконувала роботи з ремонту теплової ізоляції пилопроводів котла №14 КТЦ-1 ПТЕС. Близько 11 год. 00 хв. під час перебування на робочому місці, внаслідок незадовільного технічного стану металевого риштування, відбулось її падіння з висоти 2 м на бетонну підлогу разом з металевим щитом вагою 11,8 кг. В результаті падіння вона отримала тілесні ушкодження у виді: закритий злам фаланги безіменного пальця лівої кисті, закритий компресійний злам 11 хребтини хребта.
Зазначає, що за результатами проведеного компетентною комісією розслідування нещасного випадку, що стався 13.02.2017 року о 11.00 год. на СП «Дніпроенергоспецремонт» ВАТ «Дніпроенерго», прийнято рішення визнати даний нещасний випадок таким, що пов`язаний з виробництвом.
Внаслідок зазначеного вище нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, 20.09.2007 року ОСОБА_1 вперше пройшла огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якої їй визначено ступінь втрати професійної працездатності 35% внаслідок трудового каліцтва та встановлено третю групу інвалідності, визначено необхідність в санаторно-курортному та медикаментозному лікуванні. Відповідно до висновку про умови та характер праці їй протипоказана праця з навантаженням на хребет.
Позивач вказує, що 25.11.2020 року, вона повторно пройшла огляд МСЕК, за результатами якого їй визначено ступінь втрати професійної працездатності 15% внаслідок трудового каліцтва.
Зазначає, що у зв`язку з вказаним трудовим каліцтвом вона відчула сильний фізичний біль, тривалий час була суттєво обмежена в рухомості, знаходитися на лікарському спостереженні з приводу отриманої травми у травматолога та невролога. Її турбують інтенсивні болі в попереку, які віддають у праву нижню кінцівку, виражений сколіоз у нижньому та попереково-крижовому відділі, рухомість в яких відмічаються болісністю, або взагалі обмежена, утруднення ходи. Також, нерідко позивача турбує посилення болю в нічний час та після незначного фізичного навантаження, що призводить до зниження її уваги в денний час, що має наслідком перебування її в напруженому стані, стані роздратованості. Окрім цього, позивач вказує, що у неї виникають значні труднощі та незручності в обслуговуванні себе, наявне обмеження в рухомості та зниження сили в лівій верхній кінцівці, наразі вона пересувається за допомогою тростини. 
Позивач посилається на те, що вказане призвело до втрати життєвого часу, який вона могла би витратити на спілкування зі своїми близькими людьми, сім`єю, приділити своєму духовному та інтелектуальному розвитку. Втрата професійної працездатності в молодому працездатному віці, призвела до обмеження можливості реалізовувати нею свої наміри в професійній сфері, травма стала причиною істотного зниження життєвої активності, призвела до зміни звичного способу життя. До теперішнього часу вона постійно відчуває біль в травмованій області тіла, функції її організму суттєво порушені.
Крім того вказує, що вона обмежена у можливості реалізовувати свої звички та бажання, що в свою чергу, призводить до зниження якості життя та зменшення благ, які вона мала до моменту травмування та втрати професійної працездатності. 
Вважає, що діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 210 000 грн., а тому, посилаючись на норми чинного законодавства та практику Європейського Суду з прав людини просила стягнути зазначену суму з відповідача на свою користь.
Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я задоволені частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої їй каліцтвом 40000 (сорок тисяч) гривень без урахування податків, зборів та інших платежів.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» в дохід держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.
Представник позивача, адвокат Меланчук І.В., будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне врахування висновків Верховного Суду, викладених при вирішені аналогічних справ, просить змінити рішення суду та збільшити розмір моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача до заявлених у позові вимог, тобто до 210 000 грн.
Представник позивача вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про розмір моральної шкоди не в повній мірі врахував ті обставини, що наслідками трудового каліцтва позивача, починаючи з 34 річного віку, стали перенесення позивачем сильного фізичного болю, довготривала втрата професійної працездатності в ступені 35%, встановлення 3-ї групи інвалідності.
Відповідач, Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпроенерго», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного рішення, ухваленого при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення, яким у повному обсязі відмовити позивачу ОСОБА_1 з задоволенні її позовних вимог.
При цьому, скаржник зазначає, що матеріалами розслідування нещасного випадку, що стався з Позивачем було встановлено, що остання отримала виробничу травму не при виконанні робіт, а під час технологічної перерви, тобто на час травмування власник не надавав Позивачу виробничого завдання вона самостійно прийняла рішення, у свою технологічну перерву, піднятися на риштування без захисного поясу для того, щоб підсушити штани чим грудо порушила правила охорони праці та особистої безпеки, тобто допустила грубу необережність, про, що зазначено у п.7 Акту за ф. Н-1 від 07.03.2007. Вини Відповідача у нещасному випадку з Позивачем немає. Просить врахувати ці обставини, а також те, що після встановлення вперше у 2007 році ступеню втрати професійної працездатності в розмірі 35% та третю групу інвалідності, вже на другий рік групу інвалідності було знято та зменшено ступень втрати професійної працездатності до 25%, а з 01.10.2012, ступень втрати працездатності встановлена у розмірі 15%.
Відзиви на апеляційні скарги сторін не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, тоді, як апеляційна скарга сторони позивача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Матеріалами справи і судом встановлено, що згідно записів в трудовій книжці, позивач ОСОБА_1 у період з 10.02.1999 року по 27.11.2007 року працювала на посаді ізолювальника на термоізоляції 3 розряду Дніпровського енергетичного спеціалізованого ремонтного підприємства «Дніпроенергоспецремонт» ВАТ «Дніпроенерго», 27.11.2007 року переведена з СП «ДЕСР» на Криворізьку ТЕС у хімічний цех, лаборантом (а.с. 13-16).
Згідно акту №2 Форми Н-1 «Про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом ОСОБА_1 », на СП «Дніпроенергоспецремонт» ВАТ «Дніпроенерго», встановлено обставини, за яких стався нещасний випадок під час виконання позивачем своїх трудових обов`язків, а саме: 13.02.2007 року ланка ізолювальників у кількості восьми робітників виконувала роботи по ремонту теплової ізоляції пилопроводів котла №14 КТЦ-1 ПТЕС по проміжному наряду №143 від 01.02.2007 року до загального наряду – допуску № 945. Відповідальний керівник робіт – майстер ОСОБА_3 , виконавець робіт – ізолювальник на термоізоляції 5 розряду ОСОБА_4 . Члени ланки: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Перед допуском до роботи майстри ОСОБА_11 та ОСОБА_12 після зовнішнього огляду та опитування про стан здоров`я, перевірки забезпечення захисними засобами та інструментом, проведенням цільового інструктажу, після огляду риштувань висотою 2 м, установлених на відмітці 9 м під пилопроводами, зробили запис про відповідність риштувань ПБРІП в журнал приймання та огляду риштувань. Ізолювальники ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 почали роботу по ізоляції пилопроводів з боку котла № 15, а ізолювальники ОСОБА_10 та ОСОБА_7 з боку вентиляційної шахти. Потім майстер ОСОБА_3 біля 10 год. 30 хв. залишила майстра дільниці ОСОБА_12 керувати ланкою закріплених за нею відряджених робітників та пішла на інші робочі місця. Під час роботи майстер ОСОБА_12 відлучалася на інші робочі місця, близько 11 години майстер ОСОБА_12 повернулася на робоче місце ізолювальників. Дізнавшись, що закінчився розчин, прийняла рішення відпустити ланку на технологічну перерву. Усі члени ланки спустилися з риштувань по драбині, але позивач знову піднялася на риштування, щоб просушити мокрі штани. Ізолювальник ОСОБА_5 зробила їй зауваження, що треба роздягатися разом зі всією ланкою на відмітці 9 м, однак ОСОБА_1 не послухалася, зняла захисний пояс, потім штани. При зніманні штанів, вона зачепила за край металевий щит застила вагою 11,8 кг, розміром 1?0,5 м за відсутності бортового елементу з боку шахти довжиною 1,5 м, зсунула його з опори. В момент, коли вона вішала штани на пилопровід, вона наступила на зсунутий щит та впала разом з ним на бетонну підлогу з висоти 2 м на відмітку 9 м. В лікарні був встановлений попередній діагноз – закритий злам фаланги 4 пальця лівої кисті руки та забиття хребта, був виданий лікарняний лист по невиробничій травмі (пункт 6). 
Відповідно до пункту 6 акту Форми Н-1, компетентною комісією встановлено, що видом події, який призвів до настання нещасного випадку є падіння потерпілої з висоти.
Пунктом 7 акту визначено, що основною - технічною причиною настання нещасного випадку є незадовільний технічний стан засобів виробництва - риштувань; супутні – організаційні причини: невиконання п.2.18 посадової інструкції для майстра 2 групи по ремонту обладнання майстрами ОСОБА_3 та ОСОБА_12 , невиконання вимог п.п.2.1, 2.2 посадової інструкції № 37 майстром ОСОБА_13 , невиконання вимог п.3.15 № 113 інструкції з охорони праці «для ізолювальників на термоізоляції» - ізолювальником на теплоізоляції ОСОБА_1 та невиконання нею п.3.5 Правил внутрішнього трудового розпорядку.
Згідно пункту 8 акту нещасний випадок стався внаслідок експлуатації металевого риштування.
Відповідно до пункту 10 акту, особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці є ОСОБА_12 майстер Зеленодольської виробничої дільниці СП «Дніпроенергоспецремонт», яка порушила вимоги п.2.18 посадової інструкції для майстра 2 групи з ремонту обладнання (теплоізоляційні роботи); ОСОБА_3 майстер Придніпровської виробничої дільниці СП «Дніпроенергоспецремонт», яка порушила п.2.18 посадової інструкції для майстра 2 групи з ремонту обладнання (теплоізоляційні роботи); ОСОБА_13 майстер ЦЦР КО ПТЕС, який порушив п.п.2.1, 2.2 посадової інструкції № 37; ОСОБА_1 потерпіла ізолювальник на термоізоляції 3 розряду, яка порушила п.3.15 інструкції з охорони праці для термоізолювальника №113 та п.3.5 Правил внутрішнього трудового розпорядку(а.с.20-24).
Даний факт також підтверджується актом Форми Н-5 «Розслідування нещасного випадку, що стався 13 лютого 2007 року о 11 год. в СП «Дніпренергоспецремонт» ВАТ «Дніпроенерго» (а.с. 25-30).
Відповідно до довідки МСЕ – ДНА-01 від 20.09.2007 року, позивачу проведено первинний огляд та встановлено третю групу інвалідності з 06.09.2007 року, зроблено висновок щодо умов та характеру праці – праця без загрузок на хребет. Рекомендовано лікування у ортопеда, невропатолога, дата переогляду 15.09.2008 року. 
Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія ДНА-02 від 20.09.2007 року ОСОБА_1 вперше встановлено 35% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва та встановлено третю групу інвалідності, визначено необхідність в санаторно-курортному та медикаментозному лікуванні у ортопеда та невропатолога (а.с.17-18).
Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія 12ААА № 060766 від 25.11.2020 року ОСОБА_1 при повторному медичному огляді встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 15% внаслідок трудового каліцтва, визначено необхідність в медичному лікуванні згідно стандартів ВМП (а.с.19).
Згідно наданих позивачем виписних епікризів, видно що позивач проходила лікування в закладах охорони здоров`я через отримане трудове каліцтво (а.с. 31-34).
Згідно статуту за 2013 рік юридична особа ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» є правонаступником ВАТ «Дніпроенерго» (а.с.36-47).
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки трудове каліцтво отримано позивачем під час виконання нею трудових обов`язків на підприємстві відповідача, тому роботодавець зобов`язаний відшкодувати спричинену позивачу втратою здоров`я моральну шкоду.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду і вважає доводи відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог через наявність вини у нещасному випадку позивача необгрунтованими, та частково погоджується із доводами представника позивача ОСОБА_2 щодо заниженого розміру стягнутої судом моральної шкоди з огляду на таке.
Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно дост.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Відповідно до ст.1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.
Згідно п.3 ч.1ст.268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від14 жовтня 1992 року N 2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Відповідно до статті 153 КЗпП України з забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. 
Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманим нею на підприємстві відповідача трудовим каліцтвом.
Доводи відповідача щодо вини самої позивачки у виробничій травмі, колегія суддів відхиляє, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.
Отже, колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції, що твердження відповідача про недоведеність позивачем моральних страждань є необґрунтованими.
Колегія суддів вважає визначений судом розмір компенсації моральної шкоди є дещо заниженим і у цій частині частково погоджується з доводами представника позивача викладеними в апеляційній скарзі.
У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Колегія суддів вважає, що при визначені розміру компенсації позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, спричиненої втратою здоров`я, в результаті нещасного випадку на виробництві, судом першої інстанції не достатньо врахована ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, а також конкретні обставин по справі, і наслідки, що наступили через втрату позивачем здоров`я.
Колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманого позивачем трудового каліцтва, наслідком, якого стала втрата професійної працездатності, первинно у розмірі 35% з встановленням третьої групи інвалідності, яку в подальшому було зменшено до 15%, що безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача, негативні зміни в житті позивача є незворотними, що завдає їй душевного болю та страждань, приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди у сумі 40 000 грн. є заниженим, таким що не відповідає перенесеним позивачем моральним стражданням через втрату здоров`я, а також принципам співмірності та справедливості.
З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 буде 75 000 грн. Визначений розмір не призведе до збагачення Позивача та не поставить Відповідача у скрутне матеріальне становище.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду на підставі положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає зміні в частині збільшення розміру стягнутої судом моральної шкоди зі 60 000 грн. до 75 000 грн.
Також з відповідача Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» на користь держави, підлягає стягненню судовий збір 1362 грн. за подання позивачем ОСОБА_1 апеляційної скарги (908 грн. х 150%).
В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Меланчука Ігоря Віталійовичазадовольнити частково.
Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» залишити без задоволення.
Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2021 року в частині розміру моральної шкоди, змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» на користь  позивача ОСОБА_1 з 60 000 (шістдесяти тисяч гривень) грн. до 75 000 (сімдесяти п"яти тисяч гривень) грн. 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» за подання позивачем апеляційної скарги на користь держави судовий збір у розмірі 1362 грн. (одну тисячу триста шістдесят дві гривні). 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 11 жовтня 2020 року.

Головуючий:

Судді: