ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1310/21 Справа № 202/3362/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шофаренко Ю.Ф. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

24 вересня 2021 року                                                                м. Дніпро
Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро розглянувши апеляційну скаргу адвоката Добриня Я.О. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2021 року в справі про адміністративне правопорушення, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
       Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн, з позбавленням права керування транспортним засобом, строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 грн на користь держави.

        ОСОБА_1 визнано винним в тому, що 29.05.2021 року о 23 год. 40 хв. в м. Дніпро по пров. Вільний, 2а керував авто Ford Focus C-Max н/з НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатору Alcotest 7510, тест № 150, результат тесту 1,58% проміле алкоголю, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.
       Не погоджуючись з вищевказаною постановою адвокат Добринь Я.О. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу в якій просить постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2021 року скасувати та провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення. 
       В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції відмовив в задоволенні клопотання захисту про допит свідків ОСОБА_2 , який керував в той день автомобілем та ОСОБА_3 , який був свідком події та ухвалив необґрунтоване рішення.
       Вказує на те, що ОСОБА_1 не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, оскільки не перебував у статусі водія.
       Вважає, що всупереч вимогам законодавства, протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 містить виправлення у графі “свідки чи потерпілі”, вказана інформація “камера 4862” виправлена на “камера 4868”.
       Зауважує, що автомобіль ніхто не зупиняв.
Позиція учасників апеляційного перегляду.
       В судовому засіданні адвокат Добринь Я.О. діючий в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати і провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Мотиви апеляційного суду.
       Заслухавши доповідь судді, учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
       Відповідно до ст. 294 КУпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
       У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
       Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.
       Стаття 9 КУпАП закріплює, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
       Місцевий суд під час розгляду справи про адміністративні правопорушення стосовно  ОСОБА_1  дотримався цих вимог закону в повному обсязі. 
       Висновки суду першої інстанції про доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є законними та відповідають фактичним обставинам справи.
       Вина  ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП повністю підтверджується встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами вчинення адміністративного правопорушення та зібраними у відповідності з нормами КУпАП по справі доказами, доданими до протоколу про адміністративне правопорушення, складеного правомочною посадовою особою у встановленому законом порядку, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №014541 від 30 травня 2021 року щодо ОСОБА_1 ; рапортом працівника поліції; відеозаписом, з якого вбачається, що гр.  ОСОБА_1  керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння і це підтверджується чеком Драгеру тест № 150 від 29.05.2021 року та доданим до нього актом, де результат тесту склав 1,58 проміле алкоголю, тому обставини, які викладені в протоколі серії ААБ № 014541 від 30.05.2021 року знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а версія  ОСОБА_1 , про те, що він начебто не керував авто та працівники поліції його не зупиняли, була спростована, дослідженими у судовому засіданні доказами. 
       Зазначені докази є чіткими, узгоджуються між собою та в адміністративних матеріалах відсутні докази, які б їх спростовували.
        За п. 5 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року, результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп`яніння. Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності.
       Відповідно до «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», що затверджена наказом МВС №1452/735 від 09.11.2015 року, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд на стан сп`яніння проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я.
       Відповідно до п 2.7. Інструкції встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції уповноваженими особами Державтоінспекції МВС з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту у видихуваному повітрі мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
       Доводи апелянта про те, що автомобіль Ford Focus C-Max н/з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 працівники поліції не зупиняли є неспроможними та спростовуються відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції з якого вбачається, що вказаний автомобіль був зупинений працівниками поліції у зв`язку з тим, що в ньому не були ввімкнені фари у темний час доби.
       Такими, що не заслуговують на увагу є і доводи апелянта з приводу того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, оскільки спочатку водій ОСОБА_1 не заперечував проти того, що він керував транспортним засобом, добровільно та без будь — яких зауважень погодився пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер, натомість після отримання позитивного результату зі спеціального технічного приладу газоаналізатору Alcotest 7510, змінив свою позицію та зауважив, що він не керував траспортним засобом Ford Focus C-Max н/з НОМЕР_1 , а перебував на місці пасажира. 
       Вказані доводи суддею розцінюється як намагання правопорушника уникнути адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення та такими, що не впливають на правильність ухваленого судом рішення та склад адміністративного правопорушення. 
       Доводи апелянта з приводу того, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №014541 від 30 травня 2021 року щодо ОСОБА_1 мають місце виправлення хоча і мають місце, але не є тією безумовною підставою для скасування судового рішення та не спростовують винність ОСОБА_1 у скоєному правопорушенні.
       Допитаний у судовому засіданні суду апеляційної інстанції свідок ОСОБА_3 пояснив, що 29.05.2021 року він проходив повз та бачив, що автомобіль Ford Focus C-Max н/з НОМЕР_1 зупинився на парковці, після чого до неї під`їхала машина патрульної поліції. Зазначає, що громадянин ОСОБА_1 не перебував за кермом.
       Суд апеляційної інстанції критично ставиться до показів вказаного свідка, оскільки ОСОБА_3 взагалі не було залучено під час складання вказаного протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .
       Суду не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
       В матеріалах справи відсутні та апелянтом під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.
       Перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.
       В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Не надано таких доказів і під час апеляційного розгляду справи. 
       Отже винність ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні поза всяким сумнівом знайшла своє підтвердження зібраними доказами, які містяться в матеріалах адміністративної справи, а відтак у відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, при цьому слід зазначити, що згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, зазначене свідчить про те, що суд повинен оцінити всі докази наявні в матеріалах провадження у своїй сукупності та прийти до висновку про винність я чи невинність особи в інкримінованому йому правопорушенні.
       Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості  ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).         
       Місцевий суд наклав стягнення у межах санкції ст. 130 КУпАП та в трьох місячний строк з дня вчинення правопорушення, тому підстав для закриття провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у апеляційного суду не має.
       Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості  ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
       Таким чином, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.
       Керуючись ст. 294 КУпАП,
П О С Т А Н О В И В:
               Апеляційну скаргу адвоката Добриня Я.О. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1   - залишити без задоволення.
               Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2021 року- залишити без змін.
       
       Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду                                                          Г.П. Слоквенко