ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року	Львів	Справа № 260/2844/21 пров. № А/857/18477/21	

Восьмий  апеляційний  адміністративний  суд в складі:
головуючого судді:                                          Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                         Довгополова О.М., Святецького В.В.,
за участю секретаря судового засідання:      Кардаш В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду, головуючий суддя – Гаврилко С.Є., постановлена у м. Ужгород, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Берегівської РДА Закарпатської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
                                                       В С Т А Н О В И В:
В липні 2021 року позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління соціального захисту населення Берегівської РДА Закарпатської області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Берегівської РДА Закарпатської області щодо непроведення виплати щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 року, як учаснику бойових дій, виходячи з недооплаченої грошової допомоги; зобов`язати Управління соціального захисту населення Берегівської РДА Закарпатської області провести перерахунок та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, як учаснику бойових дій у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, виходячи з розрахунку мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом України "Про Державний бюджет на 2020 рік", з урахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Берегівської РДА Закарпатської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії – залишено без розгляду.
Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржена ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповністю досліджені обставини справи, просить зазначену ухвалу скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що строк звернення до суду ним пропущено з поважних причин, оскільки на території України запроваджено карантинні заходи, а строк звернення до суду у період проведення карантинних заходів не застосовується.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. 
Приймаючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені позивачем в заяві підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду є неповажними та необґрунтованими, доказів, які б підтверджували наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду матеріали справи не містять.
За правилами частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них, визначає Закон України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.
Відповідно до статті 13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” щорічно до 05 травня особам з інвалідністю внаслідок війни виплачується разова грошова допомога.
Згідно частини четвертої статті 17-1 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” особи, які не отримали разової грошової допомоги до 05 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.
З огляду на вищенаведене, перебіг строку звернення особи до суду з позовною вимогою про визнання протиправною бездіяльності щодо не призначення щорічної разової допомоги в необхідному розмірі на підставі Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” слід обраховувати з 30 вересня відповідного року.
30 вересня поточного року - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована.
Така позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №607/7919/17, від 10 травня 2018 року у справі № 389/1042/17. 
Із адміністративним позовом про перерахунок та виплату допомоги за 2020 рік, позивач звернувся лише в липні 2021 року, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, передбаченого чинним законодавством України.
Апеляційним судом враховано пункт 3 розділу VI “Прикінцеві положення” КАС України (в редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX “Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019) щодо обчислення процесуальних строків, встановлених законом або судом, під час дії карантину”
При цьому, пункт 3 розділу VI “Прикінцеві положення” КАС України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 року викладено в наступній редакції:
«Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.»
Таким чином, доводи позивача щодо поважності пропуску строку звернення до суду з підстав запровадження карантинних заходів з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) є безпідставними, оскільки позивачем не наводяться обставини в чому саме запровадження карантинних заходів з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) перешкоджали йому звернутись із даним позовом у встановлений законом строк.
Крім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що на момент звернення позивача із позовом до суду в липні 2021 року на території України все ще діяли карантинні заходи з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), однак це не перешкоджало позивачу звернутись до суду із позовом.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду із позовом, а висновки суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду є підставними та обґрунтованими.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
                                                   П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №260/2844/21  – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повний текст постанови складено 01.12.2021 року.