Дата документу 16.11.2021 Справа № 316/809/17

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №316/809/17        Головуючий у 1 інстанції: Бульба О.М.
Провадження № 22-ц/807/2432/21        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» листопада 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Кочеткової І.В.,
секретар:        Волчанова І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 31 березня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , про захист прав споживачів фінансових послуг, 

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 11.07.2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали договір кредиту №31207Ж055-К, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 19000,00 доларів США. 
В забезпечення виконання зобов`язання було укладено договір поруки №31207Ж055-П від 11.07.2007 року між банком та ОСОБА_2 
ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту не виконав, у зв`язку з чим станом на 12.04.2017 року утворилась заборгованість в розмірі 11 873,21 доларів США. 
На підставі зазначеного просило стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість станом на 12.04.2017 року в розмірі 11 873,21 доларів США, а саме: заборгованість за кредитом – 10 687,15 доларів США, заборгованість за відсотками – 1 186,06 доларів США та витрати по сплаті судового збору у сумі 4677,95 грн.

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом, який протягом розгляду справи уточнив, до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа: ОСОБА_2 про захист прав споживачів фінансових послуг.
В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначив, що 11.07.2007 року між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений договір кредиту №31207Ж055-К зі встановленою відсотковою ставкою в розмірі 12 % річних.
08.06.2017 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості, та як вбачається з розрахунку, доданого до позовної заяви, банк нараховував відсотки не за ставкою 12 % річних, а за іншою процентною ставкою: з 11.07.2007 року по 19.10.2008 року – 12,2% річних, з 20.10.2008 року по 14.01.2015 року – 13,5% річних. 
До позовної заяви була долучена додаткова угода від 11.10.2008 року про внесення змін до Договору кредиту №31207Ж055-К від 11.07.2007 року, з якою він ознайомлений не був та її не підписував, підпис на вказаній додатковій угоді йому не належить ОСОБА_1 . 
На підставі зазначеного просив: визнати недійсною Додаткову угоду від 11.10.2008 року про внесення змін до Договору кредиту №31207Ж055-К від 11.07.2007 року; визнати неправомірними дії ПАТ «Укрсоцбанк» щодо нарахування процентів по Договору кредиту №31207Ж055-К від 11.07.2007 року з 11.07.2007 року по 19.10.2008 року за ставкою 12,2% річних; визнати неправомірними дії ПАТ «Укрсоцбанк» щодо нарахування процентів по Договору кредиту №31207Ж055 від 11.07.2007 року з 20.10.2008 року по 14.01.2015 року за ставкою 13,5% річних; зобов`язати ПАТ «Укрсоцбанк» провести перерахунок кредитної заборгованості, нарахування процентів та списання коштів за процентною ставкою 12% річних по Договору кредиту №31207Ж055-К від 11.07.2007 року з 11.07.2007 року по 14.01.2015 року.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 05 грудня 2019 року було замінено АТ «Укрсоцбанк» правонаступником АТ «Альфа-Банк».

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 31 березня 2021 року в задоволенні позовної заяви АТ «Альфа-Банк» відмовлено. 
Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. 
Визнано недійсною додаткову угоду від 11.10.2008 року про внесення змін до Договору кредиту №31207Ж055-К від 04.07.2007 року.
В задоволенні решті зустрічних позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішення суду, АТ «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не оспорення відповідачами факту надання кредитних коштів, отримання відповідачем екземпляра додаткової угоди 23 грудня 2008 року, повідомлення відповідача про зміну відсоткової ставки, безпідставне незастосування строку позовної давності до зустрічних позовних вимог, визнання додаткової угоди недійсною не спростовує наявності невиконаного зобов`язання обізнаність поручителя про можливість підвищення розміру відсоткової ставки, наявність у суду можливості здійснити власний перерахунок, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення суду, яким позов АТ «Альфа-Банк» задовольнити, зустрічний позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що обставини, на які посилається банк, не відповідють дійсності, позивачем було пропущено строк позовної давності, банком не було надано належних доказів на підтвердження розміру заборгованості, порука є припиненою, зустрічний позов поданий з дотриманням строку позовної давності, представник позивача не з`являвся до суду без поважних причин.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з п.2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинно виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.07.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», був укладений договір кредиту №31207Ж055-К (далі - Кредитний договір), відповідно до якого ОСОБА_1 отримав у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 19 000,00 доларів США зі сплатою 12% річних з кінцевим терміном повернення 10.07.2027 року.

Відповідно до п.1.1 Кредитного договору банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 19 000,00 доларів США зі сплатою 12% процентів річних.

Пунктом 2.6.1 Кредитного договору визначено, що про намір змінити розмір процентів кредитор зобов`язаний повідомити Позичальника не пізніше, ніж за десять робочих днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладення відповідну додаткову угоду.

Згідно з пунктом 2.6.2 Кредитного договору у разі якщо Позичальник погодиться зі зміненим розміром процентів, він зобов`язаний протягом строку зазначеного в п.2.6.1 цього договору, підписати надану кредитором додаткову угоду про внесення змін до цього договору та повернути кредитору.

Відповідно до пункту 4.5 Кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених п.п.3.3.8, 3.3.9 протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплати проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Пунктом 3.3.8 Кредитного договору сторони обумовили обов`язки Позичальника своєчасно та в повному обсязі погашати Кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями у порядку, визначеному п.1.1 цього договору.

Згідно з пунктом 3.3.9 Кредитного договору Позичальник зобов`язаний достроково повернути Кредит, погасити нараховані проценти та сплатити можливі штрафні санкції у випадках, визначених пунктами 2.6.3, 3.2.3, 4.4, 4.5, 5.4 цього договору.

Факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 19 000,00 доларів відповідачем не заперечувався в суді першої інстанції. 

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

В забезпечення виконання Кредитного договору 11 липня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №31207Ж055-П ( далі - Договір поруки), за умовами якого Поручитель зобов`язується перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі, в строки та в порядку, передбачених Договором кредиту №31207Ж055-К від 11.07.2007 року (т.1, а.с.24-26).

Матеріали справи містять Додаткову угоду про внесення змін до Договору кредиту від 11 жовтня 2008 року, за змістом якої з 20 жовтня 2008 року процентна ставка за користування ОСОБА_1 кредитними коштами становить 13,5 % (т.1, а.с.13). Додаткова угода вступає в силу з моменту її підписання. Підпис під зазначеною Додатковою угодою позичальник ОСОБА_1 заперечував.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

За приписами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 

За приписами ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89цього Кодексу. 

На виконання ухвали суду від 27.05.2019 року Запорізьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України було проведено експертне дослідження, за результатами якого складено висновок №4-105 від 27.09.2019 року (т. 2, а.с.178-185).

За висновком експерта № 4-105 від 27.09.2019 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи підписи в Додатковій угоді про внесення змін до Договору кредиту №31207Ж055-К від 11.07.2007 року, датованій 11.10.2008 року, виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1 . Короткий рукописний запис « ОСОБА_3 » в графі «Позичальник (ПІП)» в детальному розписі сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту від 20.10.2008 року, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. 

Згідно з п. п. 5.1, 5.4, 5.5, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ № 254 від 18.06.2006 р. інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Виписки по рахунках/карткам є належними та допустимими доказами, що підтверджується Постановою Вищого Господарського суду України від 13.11.2014 р. у справі № 908/4154/13 щодо надання Банком кредитних коштів Клієнту, отримання і використання таких коштів Клієнтом, нарахування Банком відсотків, комісії, пені, а також часткове погашення позичальником заборгованості за кредитним договором.

Як вбачається з Виписки по рахункам ОСОБА_1 (т.3, а.с.96), Довідки про розмір заборгованості станом на 12.04.2017 року (т.1, а.с.31-32), з листопада 2008 року відповідач почав сплачувати відсотки в розмірі, більшому, ніж був передбачений кредитним договором, укладеним між сторонами 11 липня 2007 року, а отже почав виконувати взяті на себе зобов`язання за додатковою угодою шляхом погашення основного боргу та нарахованих процентів.

Випискою з особового рахунку  ОСОБА_1  за Договором кредиту №31207Ж055-К від 11.07.2007 року (т.3, а.с.87-96) також підтверджено та не спростовано сторонами, що останній платіж відповідачем здійснено 20.04.2016 року (т.1, а.с.33), до суду з позовом банк звернувся - 08 червня 2017 року.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.01.2015 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено Договір про внесення змін №1 до Договору кредиту №31207Ж055-К від 11.07.2007 року, відповідно до пункту 1.1 якого зазначено, що станом на дату підписання цього договору залишок заборгованості за кредитом складає 19 000,00 доларів США зі сплатою 13,5% процентів річних та комісій та у зв`язку з цим внесено зміни щодо графіку погашення заборгованості (т.1, а.с.16-23).

Крім того, матеріали справи містять Договір про внесення змін до Договору кредиту №31207Ж055-К від 11.07.2007 року, укладений 15.01.2015 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , відповідно до пункту 2 якого зазначено, що станом на дату укладення цього договору, заборгованість за кредитом становить 11 409,16 доларів США, та у зв`язку з цим внесено зміни щодо графіку погашення заборгованості. Пунктом 3.4 Договору про внесення змін №1 встановлена процентна ставка за користування кредитом в розмірі 11,5 % річних (т.1, а.с.10-12). 

Відповідно до наданих представником Акціонерного товариства «Альфа-Банк» Ременюк Т.О. письмових пояснень (т.3, а.с.138) у зв`язку з переходом кредитора на нове програмне забезпечення 15 січня 2015 року між банком та позичальником  ОСОБА_1 було підписано два Договори про внесення змін №1 до Договору кредиту №31207Ж055-К від 11.07.2007 року: перший  Договір про внесення змін №1 до Договору кредиту №31207Ж055-К від 11.07.2007 року, відповідно до умов якого засвідчено раніше погоджену між сторонами відсоткову ставку - 13,5% процентів річних; другий Договір про внесення змін №1 до Договору кредиту №31207Ж055-К від 11.07.2007 року, за умовами якого було погоджено відсоткову ставку – 11,5 % річних за користування кредитними коштами на наступний період та був перерахований та встановлений залишок заборгованості за кредитом - 11 409,16 доларів США.

Жоден з договорів про внесення змін від 05.01.2015 року позичальником не оспорювався, а отже ОСОБА_1 погодився із залишком заборгованості за кредитним договором в розмірі 11 409,16 доларів США, визначеним в тому числі за процентною ставкою, встановленою додатковою угодою від 11 жовтня 2008 року.

Отже, оспорюючи Додаткову угоду від 11 жовтня 2008 року, якою змінено процентну ставку з 12% річних до 13,5% річних, відповідач ОСОБА_1 при цьому не звертався до суду з позовом про визнання недійсним Договору про внесення змін №1 до Договору кредиту №31207Ж055-К від 11.07.2007 року, за умовами якого був визначений сторонами залишок заборгованості за кредитом станом на 15 січня 2015 року в розмірі 11 409,16 доларів США та зменшена відсоткова ставка. 

Тому, суд першої інстанції правильно вважав, що посилання позивача та представника позивача на висновок судової почеркознавчої експертизи як єдиний доказ по справі, згідно якого вбачається, що позивач не підписував додаткову угоду, не можуть бути підставою для задоволення позову позивача у цій справі, так як є інші докази по справі, які підтверджують факт обізнаності та згоди (волевиявлення) позивача щодо взяття на себе з жовтня 2008 року зобов`язань по сплаті нарахованих процентів у розмірі 13,5% річних.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що посилання позивача ОСОБА_1 за зустрічним позовом на висновок судової почеркознавчої експертизи як єдиний доказ по справі, згідно якого вбачається, що позивач не підписував додаткову угоду, не можуть бути підставою для задоволення зустрічного позову у цій справі, так як є інші докази по справі, які підтверджують факт обізнаності та згоди (волевиявлення) позивача щодо взяття на себе з жовтня 2008р. зобов`язань по сплаті нарахованих процентів у розмірі 13,5% річних.   

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що банк, звернувшись з позовом до суду 08 червня 2017 року, не пропустив строк звернення до суду, оскільки, укладаючи 15 січня 2015 року Договір про внесення змін №1 до Договору кредиту №31207Ж055-К від 11.07.2007 року, позичальник визнавав існуючу станом на той час заборгованість за кредитним договором.

Заперечення представника відповідачаОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції про те, що суд безпідставно не застосував позовну давність, оскільки останній платіж позичальником був сплачений 24.09.2009 року, а до суду АТ «Альфа-Банк звернулось 08 червня 2017 року, не заслуговують на увагу, оскільки, як правильно суд зазначив у рішенні, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 останній платіж вносився у 2016 році, позичальник визнавав заборгованість станом на 15 січня 2015 року в сумі 11 409,16 доларів США, оскільки не оспорював Договір про внесення змін №1 до Договору кредиту №31207Ж055-К від 15.01.2015 року. Рішення суду відповідачем ОСОБА_1 в апеляційному порядку не оскаржувалось.

Як вбачається з наданого позивачем уточненого розрахунку (т.3, а.с.208-213),  починаючи з 15.01.2015 року, позичальнику  ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором нарахована за процентною ставкою 11,5 % річних, передбаченою Договором про внесення змін №1 до Договору кредиту №31207Ж055-К від 11.07.2007 року, укладеним між сторонами 15 січня 2015 року.

За вказаним розрахунком, в період з 15.01.2015 року по 17.04.2017 року банком за користування кредитом за відсотковою ставкою 11,5 % річних нараховано до сплати процентів в сумі 18 387,27 доларів США, з яких сплачено - 17 249,,02 доларів США, залишок становить 1138,25 доларів США. Зазначений розрахунок відповідачем ОСОБА_1 не спростований, іншого розрахунку позичальником не надано.

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, в яких закріплюються їхні права та обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання (частина перша статті 628 ЦК України).

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Закон пов`язує припинення договору поруки із сукупністю двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов`язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін.

У справі, яка є предметом апеляційного розгляду, між банком і позичальником 11 липня 2007 року було укладено договір поруки №31207Ж055-П, за умовами якого Поручитель зобов`язується перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі, в строки та в порядку, передбачених Договором кредиту №31207Ж055-К від 11.07.2007 року.

Відповідно до пункту 2.1. Договору поруки зміст забезпеченого порукою зобов`язання, його розмір, строк та порядок виконання - повернення кредиту в сумі 19 000 доларів США з порядком погашення відповідно до Графіка, а також дострокового погашення у випадках, передбачених Договором кредиту.

Пунктом 2.1.2 Договору поруки визначено сплату процентів за користування кредитом в розмірі 12,2 % (дванадцять цілих дві десятих) процентів річних та комісій, у розмірі та строки та в порядку, що визначені Договором кредиту.

Оскільки матеріали справи містять Додаткову угоду про внесення змін до Договору кредиту від 11 жовтня 2008 року, за умовами якої з 20 жовтня 2008 року процентна ставка за користування ОСОБА_1  кредитними коштами  становить 13,5% , а також Договір про внесення змін №1 до Договору кредиту від 15.01.2015 року,  відповідно до умов якого між сторонами погоджено відсоткову ставку - 13,5% процентів річних (який не оспорювався позичальником), за розрахунком банку заборгованість у період з 20.10.2008 року по 14.01.2015 року нарахована за процентною ставкою 13,5% річних, колегія суддів приходить до висновку про припинення поруки ОСОБА_2 на підставі частини першої статті 559 ЦК України.

Враховуючи викладене рішення суду згідно з вимогами п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та стягнення з ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором №31207Ж055-К від 11.07.2007 року станом на 12.04.2017 року в розмірі 11 825, 40 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом – 10 687,15 доларів США, заборгованості за відсотками – 1 138,25 доларів США, в решті позову Акціонерного товариства «Альфа-Банк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», про захист прав споживачів фінансових послуг відмовити.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.
Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 31 березня 2021 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.
Позов Акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», заборгованість за кредитним договором №31207Ж055-К від 11.07.2007 року станом на 12.04.2017 року в розмірі 11 825 (одинадцять тисяч вісімсот двадцять п`ять) доларів 40 центів США, яка складається з заборгованості за кредитом – 10 687 (десять тисяч шістсот вісімдесят сім) доларів 15 центів США, заборгованості за відсотками – 1138 (тисяча сто тридцять вісім) доларів 25 центів США. 
В решті позову Акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», про захист прав споживачів фінансових послуг відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 листопада 2021 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       І.В. Кочеткова