Справа № 127/106/21
Провадження № 22-ц/801/1724/2021
Категорія: 76
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року	Справа № 127/106/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Оніщука В.В. (суддя-доповідач),
суддів: Медвецького С.К., Ковальчука О.В.,
з участю секретаря судового засідання: Очеретної М.Ю.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Воробйова В.В., в залі суду,

встановив:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, виплату премії, компенсацію втраченої частини заробітку та стягнення моральної шкоди.
Позовні вимоги мотивовано тим, що на підставі службової записки заступника начальника юридичного відділу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області було видано наказ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області №196-к/тр від 01 жовтня 2020 року, яким притягнуто ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
Позивач зазначив, що він не погоджується з формулюванням наведеним у службовій записці, а саме: «у зв`язку із виявленими випадками порушення трудової дисципліни», оскільки воно є безпідставним та ґрунтується лише на особистій думці заступника начальника юридичного відділу. 
Також, позивач вказав, що він виконує свої обов`язки в межах графіка робочого часу та в повному обсязі. Разом з тим, наявне упереджене відношення до нього зі сторони керівництва, конфлікт інтересів, безпідставні вимоги написання пояснення, образи тощо. 
Вважає, що оскаржуваний наказ №196-к/тр є необґрунтованим, оскільки в ньому не зазначено, за які порушення накладено дисциплінарне стягнення, не враховано його роботу за попередній період. Крім того, вказаним наказом позивача було позбавлено права на отримання премії, що є порушенням його права як працівника, передбаченого Конституцією України та законодавством про оплату праці. 
При цьому, заступник начальника юридичного відділу не є керівником самостійного структурного підрозділу та не має повноважень звертатись з відповідними службовими записками щодо зменшення розміру премії працівників структурного підрозділу. 
У позовній заяві зазначено, що внаслідок позбавлення позивача премії, він був змушений докласти додаткових зусиль для організації свого життя, у зв`язку з чим йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 5 000 грн. 
Вищевикладене стало підставою для звернення до суду із позовом, в якому ОСОБА_1 просить ухвалити рішення, яким визнати протиправним та скасувати наказ №196-к/тр від 01 жовтня 2020 року; виплатити йому невиплачену премію за березень, жовтень та листопад; компенсувати втрачену частину заробітку за період з березня 2020 по січень 2021 року включно; стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31 травня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, виплату премії та компенсацію втраченої частини заробітку відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що саме за порушення позивачем трудової дисципліни, яке виразилось у систематичному порушенні правил внутрішнього трудового розпорядку, а також неналежного виконання своїх посадових обов`язків, останнього оскаржуваним наказом було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану. 
Також місцевим судом зазначено, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення невиплаченої премії за березень, жовтень та листопад 2020 року, компенсації втраченої частини заробітку за період з березня 2020 по січень 2021 року включно та стягнення моральної шкоди, оскільки вказані вимоги є похідними від вимоги про визнання протиправним та скасування наказу №196-к/тр від 01 жовтня 2020 року.
Не погоджуючись із вказаним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31 травня 2021 року, ОСОБА_1 , посилаючись на його незаконність та порушення норм матеріального і процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання позивача про витребування копій наказів про преміювання працівників Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, а також проігнорував відповідь на відзив.
Також у апеляційній скарзі зазначено, що оскаржуваний наказ №196-к/тр є необґрунтованим, оскільки в ньому не зазначено за які порушення накладено дисциплінарне стягнення, а службова записка та акт не могли бути підставою для накладення дисциплінарного стягнення, оскільки не підтверджуються жодними документами, при цьому систематичного порушення дисципліни зі сторони позивача не було.
Судом першої інстанції не прийнято до уваги порушення, що були допущені під час складення акту про відмову від надання письмових пояснень щодо порушення трудової дисципліни, зокрема те, що начальник юридичного відділу не є тим уповноваженим органом власника, який має право зажадати пояснень від працівника, а наявні у відповідача докази не можуть бути підставою для застосування дисциплінарного стягнення, так як порушено порядок їх отримання. 
Також, у скарзі зазначено, щодо відсутності підстав для позбавлення позивача премії чи зменшення її розміру, що відповідно вплинуло на виплату винагороди за виконану роботу. 
Відповідач не виплачуючи позивачу заробітну плату в повному обсязі допустив порушення прав останнього на належну оплату праці, чим було завдано моральну шкоду.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній обставини.
Представник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав і заперечував щодо її задоволення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.
Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працює в  Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на посаді головного спеціаліста юридичного відділу (а.с. 72). 
29.03.2018 на загальних зборах трудового колективу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області було прийнято колективний договір, який 27.04.2018 зареєстрований Департаментом соціальної політики Вінницької міської ради (а.с. 50-56).
Положеннями п. 4.2. колективного договору встановлено, відповідно до правил внутрішнього розпорядку для працівників управління та його відділень, такий режим роботи та відпочинку: початок роботи – о 8.00; закінчення роботи – о 17.00; перерва для відпочинку і харчування – з 12.00 до 12.45; закінчення роботи кожної п`ятниці – о 15.45; субота і неділя – вихідні дні. Напередодні святкових днів тривалість роботи скорочується на 1 годину.
27.03.2020 заступником начальника юридичного відділу Павловим В.Г. на ім`я виконуючого обов`язки начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області ОСОБА_2 було складено службову записку про зменшення розміру премії, яка мотивована тим, що були виявлені випадки неналежного виконання головним спеціалістом юридичного відділу управління ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків та трудової дисципліни в період з 23 березня 2020 року по 27 березня 2020 року, а саме: помилки в підготовці листів, запізнення на роботу 27.03.2020, самовільне залишення робочого місця протягом робочого дня та вихід за територію управління щоденно у період з 23 березня 2020 року по 27 березня 2020 року. На підставі викладеного, ОСОБА_3 просив позбавити головного спеціаліста юридичного відділу управління ОСОБА_1 премії за березень 2020 року (а.с. 71). 
Зі змісту наказу в.о. начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області від 30.03.2020 №82 к/тр «Про преміювання працівників управління виконавчої дирекції Фонду за березень місяць 2020 року» вбачається, що в.о. начальника управління ОСОБА_2 було наказано нарахувати працівникам управління виконавчої дирекції Фонду премію за березень місяць 2020 року у розмірі 30 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за вислугу років за фактично відпрацьований час, згідно додатку. Також нараховано головному спеціалісту юридичного відділу управління ОСОБА_1 премію за березень місяць 2020 року у розмірі 15 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за вислугу років у зв`язку із виявленими випадками неналежного виконання посадових обов`язків та трудової дисципліни (а.с. 5).
31.03.2020 позивачем було написано пояснювальну записку щодо обставин викладених у службовій записці. Так, зазначено, що у зв`язку з карантинними заходами, які проводяться у місті та обмеженнях в користуванні муніципальним транспортом, він запізнився на роботу. Довелось викликати службу таксі. На його думку, не було допущено порушення трудової дисципліни, оскільки в телефонній розмові він повідомив заступника начальника юридичного відділу про вказані обставини (а.с. 7).
Також, 19.06.2020 ОСОБА_1 було написано пояснювальну записку на ім`я в.о. начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області Яворського В.І., відповідно до якої позивач не погоджується з формулюванням наведеним у службовій записці від 27.03.2020, а саме: «у зв`язку із виявленими випадками неналежного виконання посадових обов`язків та трудової дисципліни», яке також зазначено у наказі №82 к/тр, оскільки воно є безпідставним. ОСОБА_1 виконує свої обов`язки в межах графіка робочого часу та в повному обсязі, а вказані обставини є упередженим відношенням до нього. Просив донарахувати та виплатити йому не виплачену премію у розмірі 15% від посадового окладу з урахуванням надбавки за вислугу років (а.с. 6).
Заступником начальника юридичного відділу ОСОБА_3 29.09.2020 було подано службову записку начальнику юридичного відділу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області з приводу того, що головний спеціаліст юридичного відділу управління ОСОБА_1 відмовляється від отримання документів для виконання, чим порушує службову субординацію по відношенню до нього як до заступника. Крім того, позивач протягом робочого дня знаходився у своєму робочому кабінеті №405 за замкненими на ключ дверима, що унеможливлює вручення йому документів для виконання та доручення виконання завдань. На підставі викладеного та з метою недопущення порушень трудової дисципліни в майбутньому просив вжити до ОСОБА_1 передбачених чинним законодавством заходів (а.с. 49).
30.09.2020 заступником начальника управління – начальником юридичного відділу управління Лимарем А.В., начальником відділу по роботі з персоналом ОСОБА_4 , заступником начальника юридичного відділу – заступником голови профспілкового комітету Павловим В.Г. було складено акт про те, що головним спеціалістом юридичного відділу управління ОСОБА_1 30.09.2020 року було допущено запізнення на роботу на 15 хв., що є порушенням правил внутрішнього трудового розпорядку. Також при перегляді записів з камер відеоспостереження за 28 та 29.09.2020, було встановлено порушення ОСОБА_1 правил внутрішнього трудового розпорядку шляхом запізнення на роботу. Крім того, протягом робочого дня 30.09.2020 ними було встановлено, що двері робочого кабінету №405, в якому знаходиться робоче місце ОСОБА_1 були постійно зачинені. Факт того, що протягом останнього часу (приблизно двох тижнів) робочий кабінет ОСОБА_1 протягом робочого дня знаходиться зачиненим також підтверджується головним спеціалістом відділу страхових виплат та матеріального забезпечення ОСОБА_5 , яка розносить підписану службову кореспонденцію з приймальні керівництва управління по робочих кабінетах працівників. На підставі викладеного, ними засвідчено факт систематичного порушення головним спеціалістом юридичного відділу управління ОСОБА_1 трудової дисципліни 28, 29 та 30.09.2020 та неналежного виконання своїх посадових обов`язків (а.с. 66).
Відповідно до змісту акту, складеного заступником начальника управління – начальником юридичного відділу управління Лимарем А.В., начальником відділу по роботі з персоналом ОСОБА_4 , заступником начальника юридичного відділу – заступником голови профспілкового комітету Павловим В.Г. вбачається, що в їх присутності 30.09.2020 року о 15 год. в робочому кабінеті №405, заступник начальника управління – начальник юридичного відділу ОСОБА_6 вимагав від головного спеціаліста юридичного відділу управління ОСОБА_1 надати письмові пояснення щодо порушення трудової дисципліни, а саме: систематичного запізнення на роботу 28, 29, 30 вересня 2020 року, а також перебування протягом робочого дня у своєму робочому кабінеті №405 за замкненими на ключ дверима, що унеможливлює вручення йому документів для виконання та доручення виконання завдань. ОСОБА_1 було надано строк для надання письмових пояснень щодо порушення трудової дисципліни до 17 год. 30.09.2020. В зазначений термін письмові пояснення щодо порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 не були надані (а.с. 65).
На підставі службової записки від 29.09.2020, акту про порушення трудової дисципліни від 30.09.2020 та акту про відмову в наданні письмових пояснень від 30.09.2020, в.о. начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області Олійником М.П. було видано наказ «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » №196-к/тр від 01.10.2020. Цим наказом застосовано до головного спеціаліста юридичного відділу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді догани. (а.с. 104)
01.10.2020 головою комісії: начальником відділу бухгалтерського обліку та звітності – головним бухгалтером ОСОБА_7 , начальником відділу по роботі з персоналом ОСОБА_4 та заступником начальника юридичного відділу – заступником голови первинної профспілкової організації Павловим В.Г. складено акт про те, що 01.10.2020 о 16:30 год. ними було зачитано наказ про застосування дисциплінарного стягнення від 01.10.2020 №196-к/тр головному спеціалісту юридичного відділу Кожухару В.В., який від ознайомлення та підписання даного наказу відмовився (а.с. 67).
Відповідно до приписів статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Положеннями статті 139 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення, як догана.
Відповідно до частини першої статті 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.
У статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
Отже, ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника, які полягають у порушенні або неналежному виконанні покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.
Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
Разом з тим, саме на роботодавця покладається обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено статтею 149 КЗпП України.
Так, відповідно до частин першої, другої статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, при цьому за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.
При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган, в силу частини третьої статті 149 КЗпП України, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (частина перша статті 233 КЗпП України).
При розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.
Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки. 
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №316/2292/18 від 05 травня 2020 року. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з відповідачем і працює на посаді головного спеціаліста юридичного відділу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області по теперішній час. 
За змістом колективного договору, прийнятого на загальних зборах трудового колективу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, його положення поширюються на всіх працівників управління виконавчої дирекції Фонду та його відділень незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівника (п. 1.3). Порушення трудової дисципліни, невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків тягне за собою вжиття до працівника заходів дисциплінарного чи громадського впливу (п. 2.4). Протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи одноразового заохочення до працівника не застосовуються (п. 2.5).
Згідно із п. 3.2.1. колективного договору, працівники зобов`язуються сумлінно виконувати свої трудові обов`язки, дотримуватись правил внутрішнього трудового розпорядку, своєчасно виконувати доручення начальника управління (начальника відділення управління) або особи, яка його заміщує, заступників начальника управління згідно з розподілом функціональних обов`язків та керівників відповідних структурних підрозділів управління.
Пунктом 2.7 колективного договору визначено, що перед застосуванням дисциплінарного стягнення роботодавець вимагає від порушника трудової дисципліни письмове пояснення. За кожен випадок порушення трудової дисципліни застосовується лише одне дисциплінарне стягнення. При визначенні виду стягнення враховуються ступінь тяжкості вчиненого працівником проступку та заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок і ставлення працівника до своєї роботи до вчинення проступку. Стягнення оформлюється наказом управління, зі змістом якого працівник ознайомлюється під розписку. 
Відповідно до посадової інструкції головного спеціаліста юридичного відділу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області від 01 квітня 2019 року, зокрема, п. 4.3 вказаної інструкції, головний спеціаліст юридичного відділу управління несе відповідальність за дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку та трудової дисципліни. У разі неналежного виконання головним спеціалістом юридичного відділу управління покладених на нього завдань, питання про притягнення його до відповідальності вирішується згідно із законодавством. 
За встановлених обставин, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, зокрема, такі як: службова записка від 29.09.2020, акт про порушення трудової дисципліни від 30.09.2020, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 допустив порушення трудової дисципліни, письмові пояснення з даного приводу надавати відмовився, що підтверджується актом про відмову в наданні письмових пояснень від 30.09.2020. 
Жодних належних і допустимих доказів на спростування наведених вище обставин, зокрема, щодо фактів порушення трудової дисципліни, позивачем не надано, при цьому факт запізнень на роботу ним фактично не заперечується.
Разом із тим, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову в частині виплати позивачу премії за березень 2020 року, місцевий суд правильно виходив з того, що позивачем ставиться вимога про виплату премії за березень 2020 року, проте сам наказ №82 к/тр ним не оскаржується. 
Також, суд першої інстанції обґрунтовано визначив, що вимоги позивача про виплату невиплаченої премії, компенсації втраченої частини заробітку та стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки вказані вимоги є похідними від вимоги про визнання протиправним та скасування наказу №196 – к/тр від 01.10.2020.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно зі статтею 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.
Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантії і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Відповідно до Положення про матеріальне заохочення працівників визначено можливість нарахування премій у відсотках на посадовий оклад, а також те, що премії можуть встановлюватись у фіксованій сумі. Отже, нарахування премії є правом роботодавця, а не обов`язком.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 361/3567/16-ц від 26 червня 2019 року. 
Відповідно до п. 5.9. колективного договору Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області преміювання працівників здійснюється у відповідності з Положенням про умови оплати та стимулювання працівників Фонду соціального страхування України та Положенням про преміювання працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області та його відділень. 
Преміювання керівних працівників, спеціалістів та службовців управління та відділень здійснюється за своєчасне та якісне виконання завдань, визначених Статутом Фонду, Положеннями про управління та відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області. 
Згідно з п. 4.2. Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України розмір щомісячної премії працівників виконавчої дирекції Фонду та її робочих органів встановлюється в межах запланованих видатків на преміювання та з урахуванням економії фонду оплати праці. Розмір премії кожного працівника залежить від його особистого вкладу в загальні результати роботи. 
З урахуванням наведеного та приймаючи до уваги висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає що призначення премії працівникові роботодавцем є його правом, а не обов`язком. 
Крім того, згідно з частиною третьою статті 151 КЗпП України, протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення до працівника не застосовуються.
Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.
Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.
Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Враховуючи те, що позивачем не надано доказів на підтвердження порушення відповідачем його прав, які призвели до моральних страждань, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дана вимога не підлягає задоволенню. 
Доводи апеляційної скарги з приводу того, що оскаржуваний наказ №196-к/тр є необґрунтованим, оскільки в ньому не зазначено, за які порушення накладено дисциплінарне стягнення, є безпідставними, оскільки у вказаному наказі зазначено, що дисциплінарне стягнення застосовано до позивача за порушення трудової дисципліни, яке полягає у систематичному порушенні правил внутрішнього трудового розпорядку, а також неналежному виконанні своїх посадових обов`язків, і оскаржуваний наказ №196-к/тр містить підстави застосування такого стягнення, а саме: службова записка та акти. 
Отже, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
При вирішенні цієї справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, тому судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи слід залишити за учасником справи, який звернувся з апеляційною скаргою.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 травня 2021 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді:    С. К. Медвецький

О. В. Ковальчук