ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2021 року                                                                                      Справа № 902/562/21 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. ,  суддя Філіпова Т.Л. 

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фермерського господарства "Токарчука Володимира Мефодійовича" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 25 серпня 2021 року в справі №902/562/21 (суддя - Матвійчук В.В.)
за позовом Фермерського господарства "Токарчука Володимира Мефодійовича"    
до Товариства з обмеженою відповідальністю "СЬОРДВЕЙВ УКРАЇНА ІНК"
про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

 Фермерське господарство Токарчука  Володимира Мифодійовича (надалі – Позивач) звернулося  в Господарський суд Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сьордвейв Україна ІНК» (надалі – Відповідач ) про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого 28 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Жанною Анатоліївною та зареєстрований у реєстрі за №1089.
Позивач, обгрунтовуючи свої позовні вимоги зазначає, що в порушення вимог статті 12 Закону України «Про аграрні розписки» приватний нотаріус Огороднік Ж.А. внесла в оскаржуваний виконавчий напис №1081 вимоги двох різних аграрних розписок Товарної та Фінансової, оскільки Позивачем видавалась виключно Товарна аграрна розписка, яка передбачала забезпечення виконання зобов`язань поставкою товару (кукурудзи), а не перерахування грошових коштів на рахунок Кредитора.  

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 25 серпня 2021 року в справі     № 902/562/21 позовну заяву Позивача передано на розгляд до Господарського суду Київської  області. 
Приймаючи дану ухвалу, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що як вбачається із змісту позовної заяви, за загальним правилом, місце виконання зобов`язання є договірною умовою та узгоджується сторонами у договорі, та у даному випадку сторони можуть передбачити будь-яке місце виконання, яке буде зручне для сторін. Місце виконання договору, у випадку його визначення сторонами у договорі, є однією з умов договору, що зумовлює обов`язок виконання договору саме у погодженому сторонами місці.
Місцевим господарським судом зазначено, що як вбачається із поданих суду матеріалів, умовами Договору поставки сільськогосподарської продукції врожаю 2020 року № 20/03-24 від 31 березня 2020 року та товарної аграрної розписки від 31 березня 2020 року, Позивачем та Відповідачем встановлено місце виконання зобов`язань щодо поставки - елеваторний комплекс ТОВ «Ківшовата Агро» (код ЄДРПОУ 35325532), що знаходиться за адресою: Київська область, Таращанський район, с. Ківшовата, вул. 40-річчя Перемоги, 25. Враховуючи те, що сторонами узгоджено місце виконання зобов`язань за Договором поставки сільськогосподарської продукції врожаю 2020 року № 20/03-24 від 31 березня 2020 року та товарної аграрної розписки від 31 березня 2020 року, на підставі якої вчинено оспорюваний виконавчий напис нотаріуса, місцевий господарський суд прийшов до висновку про наявність    правових підстав для застосування положення частини 5 статті 29 ГПК України, з огляду на що вказав, що справа № 902/562/21 належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Господарського суду Київської    області.
    
Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою,   Позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (том 2, а.с. 2-5) в якій з підстав,      висвітлених в ній,    просив  ухвалу місцевого господарського суду скасувати та направити справу для продовження розгляду її по суті до Господарського суду Вінницької області.
Мотивуючи дану апеляційну скаргу Позивач, зокрема, виходив   з того, що    виконавчі дії по спірному виконавчому напису проводяться за місцезнаходженням Позивача на території Вінницької області, тому на підставі частини 4 статті 29 Господарського процесуального кодексу України позов пред`явлено за місцем виконання виконавчого напису. Апелянт вказує, що право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно Позивачеві. Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що статтею 24 Закону України "Про виконавче провадження"   визначено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
При цьому, апелянт наголошує, що відповідно до положень частини 2   статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", місцем виконання буде вважатися або місце знаходження боржника, або місце знаходження його майна. В той же час Позивач зазначає, що поняття "місце знаходження приватного виконавця" не є тотожним до поняття "місце виконання виконавчого напису".

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29 вересня 2021 року (том 2,              а.с. 14), з підстав, висвітлених в ній, було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача. Запропоновано Відповідачу в строк протягом 7 днів з дня отримання ухвали надати до відділу канцелярії та документообігу суду  відзив на апеляційну скаргу з доказами його надсилання Позивачу. 
Північно-західний апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до частини 1статті 270 Господарського процесуального кодексу України: у суді апеляційної інстанції       справи переглядаються      за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей,            передбачених      у цій главі. 
Згідно частини 2 статті 270 Господарського процесуального кодексу України: розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи. 
Частиною 3 статті 270 Господарського процесуального кодексу України      передбачено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням   учасників справи,    крім випадків,   передбачених частиною   десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього    Кодексу.
В силу дії частини 2    статті   271 Господарського процесуального кодексу України: апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи; з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Суд констатує, що предметом оскарження є судова ухвала, котрою передано справу на розгляд до іншого суду.
В силу дії пункту 8 частини 1 статті 255 ГПК України, окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, й ухвала про передачу справи на розгляд до іншого суду.
Відповідно, апеляційна скарга на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 25 серпня 2021 року по справі №902/562/21 має розглядатися судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників сторін (без проведення судового засідання).
При цьому, суд констатує, що згідно частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України: розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,   якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи; у такому випадку судове засідання не проводиться.
З огляду на вищевказане,   колегія апеляційного господарського суду дослідивши матеріали справи на предмет їх підставності та предметності в розрізі вимог частини 2 статті 271 Господарського процесуального кодексу України, ухвалила рішення здійснювати    розгляд даної скарги без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно, ухвалою суду від 29 вересня 2021 року було повідомлено сторін  про те, що розгляд справи №902/562/21 буде проводитися в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи, постанова по даній справі буде виготовлена до 27 жовтня 2021 року включно. 
Дослідивши    матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, суд прийшов до висновку, що апеляційної скаргу слід задоволити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати, з направленням справи для розгляду до суду першої інстанції.

При цьому,    апеляційний господарський суд  виходив з наступного.
31 травня 2021  року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява     Позивача зі змісту якої вбачається, що 31 березня 2020 року Позивач    за Договором поставки сільськогосподарської продукції врожаю 2020 року № 20/03-24 зобов`язався поставити Відповідачу    у строк до 30 листопада 2020 року 2000 тон кукурудзи 3 класу (врожаю 2020 року), а Відповідач  зобов`язався прийняти таку продукцію та оплатити її вартість.
В підпункті 6.2.5 Договору від 31 березня 2020 року сторони передбачили, що Позивач зобов`язався видати товарну аграрну розписку для забезпечення виконання зобов`язань Позивача за цим Договором та забезпечити її чинність впродовж дії цього Договору.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за Договором поставки Позивачем 31 березня 2020 року було видано Відповідачу Товарну Аграрну розписку, посвідчену 31 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Ж.А. за реєстровим № 263.
Оскільки Позивач свої зобов`язання по Договору поставки сільськогосподарської продукції врожаю 2020 року № 20/03-24 не виконав, Відповідач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Огороднік Ж.А.   для вчинення виконавчого напису на аграрній розписці з метою звернення стягнення на предмети застави.
28 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу                       Огороднік Ж.А.    було вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №1089.
23 березня 2021 року за заявою Відповідача    приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В.В. було відкрито виконавче провадження ВП№64940397 з метою примусового виконання виконавчого напису.
У межах цього виконавчого провадження було винесено наступні постанови:
·          23 березня 2021 року постанову про арешт майна Позивача, за якою накладено арешт на майно Позивача, яке є предметом застави, а саме: кукурудзи 3-го класу врожаю 2020 року в кількості 2000 тон, що вирощується на земельних ділянках, за номерами, зазначеними в пункті 6 аграрної розписки; 
·          27 квітня 2021 року постанова про арешт майна Позивача, за якою накладено арешт на все рухоме й нерухоме майно Позивача у межах звернення стягнення з урахування основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження в сумі 15 322   693 грн 67 коп.;
·          27 квітня 2021 року постанову про арешт коштів Позивача, за якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках Позивача, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів Позивача, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать Позивачу, в межах суми звернення стягнення з урахування основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження в сумі 15 322   693 грн 67 коп..
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 2 червня 2021 року у задоволенні заяви Позивача       № б/н від 26 травня 2021 року (вх. номер № 01-48/48/21) про забезпечення позову, з підстав, наведених у даній заяві, відмовлено.
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 2 червня 2021 року відкрито провадження у справі. Підготовче засідання у справі призначено  на 01 липня 2021 року о 10:30 год..
За результатами судового засідання 1 липня 2021 рок, без виходу до нарадчої кімнати, місцевий господарський суд постановив ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 1 липня 2021 року про відкладення розгляду клопотання Відповідача про передачу справи за підсудністю, продовження строку розгляду справи на 30 днів    та оголошено перерву в судовому засіданні до 25 червня 2021 року.
19 серпня 2021 року на електронну адресу місцевого господарського суду надійшли заперечення на відповідь на відзив    б/н від 18 серпня 2021 року (вх. № 01-34/7414/21) скріплені електронним цифровим підписом представника Відповідача, в яких, окрім заперечень щодо предмета спору в даній справі, Відповідач клопотав про направлення справи за належною підсудністю до Господарського суду міста Києва.
Розглянувши клопотання Відповідача про направлення справи за належною підсудністю до Господарського суду м. Києва, дослідивши позовну заяву та додані до неї документи,  місцевий господарський суд прийшов до  висновків про передачу даної справи за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Господарського суду Київської  області.
Згідно з пунктом 8 частини 1    статті 255 Господарського процесуального кодексу України    окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про передачу справи на розгляд іншого суду.
Відповідно до частини 1 статті 271 ГПК України,    апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Відповідно до статті    269, частини 1 статті    270 ГПК України:    суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Передаючи справу на розгляд до Господарського суду  м. Києва, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідно до частини 1 статті 29 ГПК України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу. 
Відповідно до частини  4 статті 29 Господарського процесуального кодексу України позов може бути    пред`явлений    за місцем виконання виконавчого напису.
Поряд з цим місцевий господарський суд зауважив, що    позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.
Правила цієї статті застосовуються до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.
Зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відтак, за загальним правилом, місце виконання зобов`язання є договірною умовою та узгоджується сторонами у договорі, а відтак у даному випадку сторони можуть передбачити будь-яке місце виконання, яке буде зручне для сторін. Місце виконання договору, у випадку його визначення сторонами у договорі, є однією з умов договору, що зумовлює обов`язок виконання договору саме у погодженому сторонами місці.
Суд апеляційної інстанції констатує, що умовами Договору поставки сільськогосподарської продукції врожаю 2020 року № 20/03-24 від 31 березня 2020 року та товарної аграрної розписки від 31 березня 2020 року, Позивачем та Відповідачем встановлено місце виконання зобов`язань щодо поставки - елеваторний комплекс ТОВ «Ківшовата Агро» (код ЄДРПОУ 35325532), що знаходиться за адресою: Київська область, Таращанський район, с. Ківшовата, вул. 40-річчя Перемоги, 25. Враховуючи викладене та те, що сторонами узгоджено місце виконання зобов`язань за Договором поставки сільськогосподарської продукції врожаю 2020 року № 20/03-24 від 31 березня 2020 року та товарної аграрної розписки від 31 березня 2020 року, на підставі якої вчинено оспорюваний виконавчий напис нотаріуса, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність    правових підстав для застосування положення частини 5 статті 29 ГПК України.
   Проте, судова колегія не погоджується із зазначеним висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.
Стаття 125 Конституції України   встановлює, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Господарський процесуальний кодекс України   визначає, що юрисдикція та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.
Відповідно до приписів   статті 4 Господарського процесуального кодексу України: право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується; ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Частинами 2 та 3   статті 4 Господарського процесуального кодексу України:   передбачено, що      юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Статтею 27 Господарського процесуального кодексу України   встановлено, що   позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Для цілей визначення підсудності відповідно до цього   Кодексу   місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. 
Частиною 1   статті  29 Господарського процесуального кодексу України   закріплено, що   вибір   між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої   статтею 30 цього Кодексу.
Водночас за правилом про підсудність справ за вибором позивача, передбаченим у частині 4 статті 29 ГПК України (правила альтернативної підсудності), позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.
Тлумачення статей 27, 29 ГПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів.
Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 ГПК України. 
Право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.
Статтею 24 Закону України "Про виконавче провадження"   визначено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
При цьому, відповідно до положень частини 2   статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", місцем виконання буде вважатися або місце знаходження боржника, або місце знаходження його майна (аналогічна позиція щодо визначення «місця виконання» наведена в постановах Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року по справі справа № 263/14171/19; від 1 червня 2021 року по справі №      910/3527/20).
Поряд з тим, поняття "місце знаходження приватного виконавця" не є тотожним до поняття "місце виконання виконавчого напису".
Апеляційний господарський суд наголошує, що в розумінні   статті 24 Закону України "Про виконавче провадження"   місцем виконання виконавчого документу є не місцезнаходження приватного виконавця, а місце проживання (перебування) боржника або місцезнаходження його майна.
Відповідно, визначене частиною 4 статті 29 ГПК України поняття  «місцем виконання» передбачає саме місцем виконання виконавчого документу, а не місцезнаходження особи, що вчинила виконавчий напис чи відкрила виконавче провадження. 
Відповідну правову позицію щодо визначення підсудності розгляду справ за правилами частини 4 статті 29 ГПК України    з врахуванням положень   статті 24 Закону України "Про виконавче провадження"   висловив і Верховний Суд (постанова від 29 жовтня 2020 року по справі N 263/14171/19), вказуючи додатково на те, що місце виконання судового рішення (місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання) та місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем є відмінними правовими категоріями та можуть не співпадати.
За правилами частин першої та другої наведеної статті виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Отже, місце виконання рішення та місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем можуть не співпадати та є відмінними правовими категоріями.
Як вбачається, боржником за виконавчим написом, про визнання його таким, що не підлягає  виконанню (що заявлено у даній справі) є Позивач, місцезнаходження якого є: смт. Теплик, Теплицький район, Вінницька область. 
В той же час, як вбачається із документів виконавчого провадження за №64940397, примусове виконання виконавчого напису №1089 від 28 грудня 2020 року, який видав приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вінницької області Огороднік Ж.А., про передачу Відповідачу предметів, визначених у виконавчому документі призначено за адресою місцезнаходження Позивача (Вінницька область, Теплицький район, смт. Теплик, вул. Незалежності, буд.73) а також за іншими адресами можливого зберігання майна Позивача.
Відповідно, колегія суду звертає увагу, що  місцем виконання даних документів є саме місцезнаходження Позивача та його майна, а саме:  Вінницька область, Теплицький район, смт. Теплик, вул. Незалежності, буд.73.
Відтак, в даних правовідносинах вбачається, що місцем виконання виконавчих написів дійсно є Вінницька  область.
Крім того, в даній справі співвідносяться як місцезнаходження Позивача так і місце виконання виконавчих написів (Вінницька область, Теплицький район, смт. Теплик, вул. Незалежності, буд.73).
При цьому суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що  Позивач скориставшись своїм правом, наданим йому, зокрема, частиною 4 статтею 29 ГПК України, звернувся із позовною заявою до Господарського суду Вінницької області, за місцем виконання виконавчого напису та знаходженням майна, на котре накладено арешт, тому дана справа  підсудна Господарському суду Вінницької області.
З огляду на вищезазначене та приймаючи до уваги те, що Позивач звертався до суду за правилами альтернативної підсудності, передбаченої частиною 4   статтею 29 ГПК України, саме з метою дотримання гарантій прав особи на судовий захист, то дана справа на переконання колегії суду належить до підсудності Господарського суду Вінницької області за місцем виконання виконавчого напису (місцем проживання Позивача- боржника).
Водночас, судова колегія наголошує, що Позивач, користуючись правом, наданим частиною 4    статті 29 Господарського процесуального кодексу України, правомірно звернувся із позовною заявою до Господарського суду Вінницької області.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення відповідно до   статті 277 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до статті 280 Господарського процесуального кодексу України   підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
У відповідності до пункту 6 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України,   суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
З огляду на зазначене, враховуючи положення статті 275 та статті 277 ГПК України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга Позивача підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Вінницької  області від 2 червня 2020 року  в справі № 902/562/21 – скасуванню, з направленням справи для розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 246, 269, 270, 273, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -
                           ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Токарчука Володимира Мефодійовича" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 25 серпня 2021 року в справі №902/562/21    - задоволити.
2. Ухвалу Господарського суду Вінницької області від 25 серпня 2021 року в справі №902/562/21   - скасувати.
3. Справу №902/562/21 направити до Господарського суду Вінницької   області для розгляду.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
5. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
6. Справу №902/562/21 повернути Господарському суду Вінницької     області.

Головуючий  суддя                                                                      Василишин А.Р. 

        Суддя                                                                                              Бучинська Г.Б.  

Суддя                                                                                              Філіпова Т.Л.