УХВАЛА

06 грудня 2021 року 
м. Київ

справа №  916/2909/14 

Верховний Суд у складі колегії  суддів Касаційного господарського суду: 
Булгакової І.    В. (головуючий), Львова Б. Ю. та Селіваненка В. П.
розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 (далі- ОСОБА_1 ) 
на рішення господарського суду Одеської області від 15.09.2014 та
постанову Одеського апеляційного господарського суду від 18.08.2016
за позовом публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
до товариства з обмеженою відповідальністю "Французький Бульвар - Еліт" (далі - ТОВ "Французький Бульвар - Еліт")
про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за позивачем  на  майно в рахунок  часткового  погашення  заборгованості  у  розмірі    18 135 400,00 грн,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:   ОСОБА_2 ;
ОСОБА_3 , 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 як особа, яка не брала участі у справі 12.10.2021 (згідно зі штампом Верховного Суду), звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення господарського суду Одеської області від 15.09.2014 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 18.08.2016 у справі №916/2909/14. Разом з тим до касаційної скарги скаржником додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження. 
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.10.2021: касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку з тим, що скарга подана після закінчення строку на касаційне оскарження, а підстави, наведені у клопотанні про поновлення цього строку, визнані судом неповажними, а також до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі; надано скаржнику строк для усунення недоліків до 18.11.2021.
18.11.2021 (згідно з поштовою відміткою на конверті) на виконання зазначеної ухвали від 29.10.2021, ОСОБА_1 направив на адресу Верховного Суду заяву про усунення недоліків, до якої додано квитанцію від 18.11.2021 №18-1438451/1/С, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 146   200,00 грн.
Разом з тим у вказаній заяві скаржник в обґрунтування поважності причин пропуску строку на звернення з касаційною скаргою посилається, зокрема, на те, що про факт наявності оскаржуваних рішення господарського суду Одеської області від 15.09.20214 та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 18.08.2016 у цій справі скаржник дізнався лише 10.09.2021 з листа-відповіді арбітражного керуючого Стапаненко І.Є., після того, як скаржник  звернувся  до ТОВ "Франзузький Бульвар - Еліт" з листом від 09.09.2021, в якому просив надати інформацію про стан будівництва курортно-рекреаційного комплексу сімейного типу, інвестором якого є скаржник, а також зазначає про неможливість дізнатися про оскаржувані судові рішення раніше, оскільки скаржник у період з 10.06.2016 по 10.07.2021 перебував у зоні проведення Антитерористичної операції, що підтверджується доданою до вказаної заяви довідкою від 18.11.2021 №1121/102.
Розглянувши матеріали касаційної скарги та заяви про усунення недоліків касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Як свідчать матеріали касаційної скарги, предметом касаційного оскарження у даній справі є рішення господарського суду Одеської області від 15.09.2014 та постанова Одеського апеляційного господарського суду від 18.08.2016 у справі № 916/2909/14.
Оскаржувані судові рішення були прийняті у період дії Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у редакції, чинній до 15.12.2017.
Згідно зі статтею 107 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) сторони, прокурор, треті особи, особи, які не брали участі у справі, але щодо яких суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення місцевого господарського суду після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду. 
Відповідно до підпункту 14 пункту 1 розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017) судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно із статтею 110 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.
За змістом статті 105 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. 
Оскаржувана постанова Одеського апеляційного господарського суду у справі №   916/2909/14 була ухвалена 18.08.2016, а, отже, останнім днем строку, встановленого для оскарження рішення господарського суду Одеської області від 15.09.2014 та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 18.08.2016 у справі №   916/2909/14 в касаційному порядку з урахуванням приписів статей 105, 107, 110 ГПК України  (у редакції, чинній до 15.12.2017), є 07.09.2016.
Однак касаційну скаргу на вказані судові рішення ОСОБА_1 подано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду  лише 12.10.2021, тобто зі значним (понад 5 років) пропуском процесуального строку, встановленого на касаційне оскарження.
Згідно з частиною першою статті 119 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. 
Права господарського суду при вирішенні питання, що виникають у зв`язку із відновленням пропущеного процесуального строку, унормовуються процесуальним законодавством, зокрема, відповідно до частини першої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
Зі змісту наведеної правової норми убачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.
Отже, для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.
Статтею 129 Конституції України визначено як одну із засад судочинства рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.
Відповідно до частини першої статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність. 
Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень ("що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності"). 
Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28.10.1998, Reports 1998 -VIII, с. 3255, § 45, Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21.12.2010)
Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (Diya 97 v. Ukraine, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21.10.2010).
Якщо строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.
Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п.п. 51 і 52, ECHR 2003-Х).
Фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків. 
Отже, в контексті наведеного необхідність перегляду судового рішення, що набрало законної сили та чинне понад 5 років, має бути зумовлена виключними обставинами (оскільки може мати наслідком порушення прав інших осіб, які покладаються на чинність рішення, здійснюючи свої права та обов`язки протягом усього часу чинності цього рішення), наявність яких є очевидною та безспірною, що обґрунтовувало би порушення принципу правової визначеності, який вимагає поваги до остаточного рішення суду, та виправдовувало таке порушення необхідністю відновлення прав та охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулася до суду за таким переглядом, а також неможливістю цієї особи відновити свої права шляхом використання передбачених законом інших способів захисту. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Однак наведені скаржником у заяві про усунення недоліків доводи щодо перебування останнього на військовій службі не можуть вважатися особливими чи непереборними обставинами для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень, оскільки об`єктивно не свідчать про неможливість скаржника   виявляти належну увагу щодо захисту  своїх інтересів і цікавитись про хід будівництва курортно-рекреаційного комплексу, майнові права на таун-хаус в якому залишалися за скаржником, та, у разі необхідності, вжити всіх заходів (особисто або через представника) для звернення із касаційною скаргою на оскаржувані судові рішення у максимально стислий (розумний) строк, а додана до заяви  довідка від 18.11.2021 №1121/102   сама по собі не може бути єдиним належним та беззаперечним доказом для підтвердження поважності причин, що зумовили пропуск процесуального строку для перегляду судового рішення, яке набрало законної сили та чинне понад п`ять років.
З огляду на викладене суд касаційної інстанції дійшов висновку, що наведені скаржником доводи в обґрунтування клопотання про поновлення процесуального строку не дають достатніх підстав для визнання їх поважними, оскільки останні за своїм характером не можуть вважатися особливими чи непереборними обставинами, що зумовили пропуск процесуального строку на касаційне оскарження та зводяться до порушення скаржником вимог процесуального законодавства, а причини подання касаційної скарги після закінчення строку на касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції залежали лише від суб`єктивної волі скаржника, а не від об`єктивно непереборних обставин. 
Пунктом 4 частини першої статті 293 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржник у строк, визначений судом, не подав заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними. 
З урахуванням наведеного  колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення господарського суду Одеської області від 15.09.2014 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 18.08.2016 у цій справі, оскільки наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними.
З огляду на викладене та керуючись статтею 234, пунктом 4 частини першої статті 293 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення господарського суду Одеської області від 15.09.2014 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 18.08.2016 у справі №916/2909/14.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                                      І. Булгакова

Суддя                                                                                                      Б. Львов

Суддя                                                                                                      В. Селіваненко