Справа № 128/2194/21
Провадження № 22-ц/801/2275/2021
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ганкіна І. А.
Доповідач:Медвецький С. К.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року	Справа № 128/2194/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Медвецького С. К.,

суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В. В.,

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,

відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу № 128/2194/21 за апеляційною скаргою адвоката Жовміра Олександра Васильовича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 02 вересня 2021 року, ухвалене у складі ОСОБА_3 , повний текст якого складено 02 вересня 2021 року,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

 
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 23 березня 2018 року сторони зареєстрували шлюб.

Під час перебування у шлюбі у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні.

Посилаючись на те, що з липня 2021 року вони разом не проживають та відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

 
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 02 вересня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908,00 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що батьки мають спільний обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Суд дійшов висновку про необхідність стягнення аліментів у визначеному розмірі, оскільки відповідач є працездатною особою і як матір зобов`язаний утримувати свою дитину, забезпечивши її мінімально необхідними благами. Місцевий суд вважав, що визначений розмір аліментів є достатнім для забезпечення фізичного, розумового та соціального розвитку дитини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

 
У травні 2021 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду змінити, визначивши розмір аліментів у розмірі 1 100 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г. Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 жовтня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою та надано позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року справу призначено до розгляду на 11 листопада 2021 року в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню на користь позивача, не в повній мірі врахував його майновий стан, оскільки він є безробітним.

Указував, що він належним чином виконує свої батьківські обов`язки по вихованню і утриманню дитини.

Окрім цього, з нього стягуються аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку, а тому стягнення аліментів до досягнення дитиною повноліття у визначеному судом розмірі поставить його у скрутне матеріальне становище.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач указує на те, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Суд першої інстанції надав належну правову оцінку всім обставинам та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

 
Судом установлено, що 23 березня 2018 року сторони зареєстрували шлюб (а.с. 5).

Під час шлюбу у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Відповідно до довідки Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області № 642 від 02 серпня 2021 року, ОСОБА_4 , проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває на її утримані (а.с. 7).

Позиція суду апеляційної інстанції

 
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає з огляду на таке.

Між сторонами виникли правовідносини щодо утримання малолітнього сина.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтями 141, 150, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Судом установлено, що малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Указані обставини підтверджуються матеріалами справи та відповідачем не заперечуються.

Отже, за змістом положень частини третьої статті 181 СК України ОСОБА_1 має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_5 .

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 просила стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною першою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 цієї Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої в Україні з 27 вересня 1991 року визначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналогічні положення містить норма статті 8 Закону України «Про охорону дитинства».

Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя.

Відповідно до вимог статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 01 січня 2021 року становить 1921 гривень.

Установивши, що син відповідача – ОСОБА_4 проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, а ОСОБА_2 , який є працездатною особою, зобов`язаний та має можливість утримувати малолітнього сина, суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами докази на предмет їх належності, допустимості та достатності для правильного вирішення справи, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітнього сина.

Разом із тим, аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання.

З огляду на викладене, ураховуючи принцип розумності і справедливості, зважаючи на необхідність належного матеріального забезпечення дитини обома батьками, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визначення аліментів на сина у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), оскільки указаний розмір аліментів буде достатнім для забезпечення фізичного, розумового та соціального розвитку дитини. 

Такий розмір аліментів, на думку колегії суддів, буде відповідати інтересам дитини, враховуючи також те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька.

Доводи апеляційної скарги про те, що він належним чином виконує свої батьківські обов`язки та утримує сина, не звільняє відповідача від обов`язку сплачувати аліменти в розмірі, який би забезпечував найкращі інтереси дитини.

Окрім цього, вимога апеляційної скарги про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1 100 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не заслуговує на увагу, з огляду на таке.

Зі змісту позовної заяви слідує, що позивачкою заявлено вимогу про стягнення аліментів на неповнолітнього сина в частці від заробітку (доходу) відповідача.

Заява про зміну способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі) від ОСОБА_1 не надходила.

При цьому суд позбавлений права самостійно визначати спосіб стягнення аліментів, як не за вимогою позивача.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 490/4522/16-ц та у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Жовміра Олександра Васильовича в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 02 вересня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за відповідачем.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                        С. К. Медвецький

Судді:                                                                        В. В. Оніщук

                                                                                С. Г. Копаничук