Справа № 463/4588/20                                Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б. 
Провадження № 22-ц/811/748/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 вересня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Мікуш Ю.Р.
Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.
Секретар Cавчук Г.В. 
З участю:представника Личаківської районної адміністрації ЛМР -адвоката Башта Г.І., представника ОСОБА_1 -адвоката Каверіна С.М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 463/4588/20 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 -адвоката Каверіна Сергія Миколайовича на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 19 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій,-
в с т а н о в и в :
26.05.2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про визнання протиправними дій Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради щодо скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 та зобов`язати Личаківську району адміністрацію Львівської міської ради відновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .
Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 19 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду оскаржив представник позивача-адвокат Каверін С.М. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права. Суд не врахував, що фактом , який підтверджує здачу службового житла, являється не факт зняття з реєстрації, а прийняття органом Державної прикордонної служби службового житлового приміщення за актом приймання-передавання службового житлового приміщення, до якого додаються дефектний акт квартири, довідка про сплату квартирної плати і комунальних послуг та довідка про склад сім`ї та реєстрацію. Після цього військовослужбовцю видається довідка про здачу житлового приміщення. Вказана умова визначена абзацом 3 п.п.2.21 р.ІІ Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №1040 від 20.12.2007 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.01.2008 за №16/14707. Оскільки вказаний акт не складався , у судовому порядку ОСОБА_2 не було визнано таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, відтак останній міг у будь-який час користуватися службовим приміщенням та здійснювати реєстрацію місяця проживання за вказаним житлом чи змінювати таку. Судом не враховано ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», якою визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Будучи військовослужбовцем та переміщуючись для проходження військової служби в іншу місцевість на виконання відповідного наказу, ОСОБА_1 є особою, на яку розповсюджується обмеження у реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання. Вважає, що вселившись разом з сім`єю у 2012 році у службове житло № НОМЕР_1 на АДРЕСА_2 та зареєструвавшись у вказаному житлі ОСОБА_1 не втратив право користування вказаним житлом, а тому і не втратив права змінювати реєстрацію місця проживання , а тим більше така реєстрація відповідно до ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є лише адресою за якою з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. В силу положень Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У випадку, якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. Зазначає, що Личаківською РА не надано рішення уповноваженого суб`єкта владних повноважень за встановленою формою про скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , а лист від 04.10.2019 року №33-2998 в якому йдеться про скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_2 не відповідає за формою та змістом додатку 17 до Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 №207. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. 
Відповідно до ст.360 Цивільногопроцесуального кодексу України (далі ЦПК) представником Личаківської районної адміністрації ( далі ЛРА) Львівської міської ради (далі ЛМР ) надано Відзив на апеляційну скаргу.
У Відзиві зазначається, що Личаківська РА ЛМР апеляційну скаргу заперечує, рішення Личаківського районного суду м.Львова вважає законним та обґрунтованим.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши пояснення представника позивача –адвоката Каверіна С.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника відповідача-адвоката Башта Г.І., вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Матеріалами справи та судом встановлено, що на підставі ордеру на службове приміщення серії С-О № 000369 від 11.01.2012 року позивачу по справі ОСОБА_1 з сім`єю з трьох осіб надано право на заняття службового житлового приміщення житловою площею 38,4 кв.м за адресою АДРЕСА_1 як такому, що проходить військову службу у Західному регіональному управлінні Державної прикордонної служби України.
Зазначена квартира має статус службової та надана позивачу ОСОБА_1 як особі, яка проходить військову службу у Західному регіоні.
Вселившись у квартиру АДРЕСА_3 разом із сім`єю у 2012 році, ОСОБА_1 та члени його сім`ї зареєструвалися у зазначеній квартирі.
Будучи військовослужбовцем прикордонного відомства та переміщуючись для проходження військової служби в іншу місцевість на виконання відповідного наказу, ОСОБА_1 відноситься до осіб, на яких розповсюджуються обмеження у реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання в той час як в силу Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою.
З Витягу з особової справи військовослужбовця Південного регіонального управління полковника ОСОБА_1 (а.с.19) встановлено, що такий проходив військову службу у різних містах прикордонних військ, в тому числі в Харкові, Одесі, на Закарпатті.
Згідно Наказу Голови Державної прикордонної служби України від 09.09.2019 року № 912-ОС, ОСОБА_1 проходив службу в Адміністрації Державної прикордонної служби України у м.Київ (а.с.23), однак постійним місцем проживання вважав квартиру АДРЕСА_3 , куди повернувся після виходу у відставку.
19.03.2019 року відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 Личаківською РА ЛМР зареєстровано місце проживання останнього за адресою службового житлового приміщення у квартирі АДРЕСА_3 , яку ОСОБА_1 отримав згідно наданого йому ордера № 000369 від 11.01.2012 року.
11.10.2019 року позивач отримав листа Личаківської РА від 04.10.2019 року №33-2998, яким його повідомлено про прийняття рішення про скасування реєстрації місця проживання за вище вказаною адресою.
Скасування реєстрації місця проживання було проведено на підставі висновку ГУ ДМСУ у Львівській області від 01.10.2019 року.
У Висновку ГУ ДМСУ у Львівській області за результатами перевірки щодо законності дій працівників Личаківської РА м.Львова при реєстрації місця проживання ОСОБА_1 від 01.10.2019 року зазначено, що реєстрація проведена з порушенням чинного законодавства, оскільки здійснено реєстрацію без дозволу Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, що не відповідає приписам ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні (далі Закон).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що такий переміщався в інші місця для проходження служби, знімався з реєстрації місця проживання у м.Львові та реєструвався за новим місцем проживання.
При цьому, суд керувався нормами ст.ст. 107, 118 Житлового кодексу України.
З висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується.
Статтею 6 Закону визначений перелік документів, які надаються органу реєстрації, що підтверджують право на житло.
Відповідно до ст.7 Закону однією з підстав для зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили про визнання особи втраченою право на житло, або виселення.
Враховуючи те, що реєстрація місця проживання позивача ОСОБА_1 здійснена на підставі ордера на службове жиле приміщення серія 000369 від 11.01.2012 року, який видано на підставі наказу директора департаменту ЖГ №671 від 26.12.2011 року та на час реєстрації 19.03.2019 року ОСОБА_1 у спірну квартиру такий не був визнаний втратившим право на житло, відсутнє рішення про його виселення, тому підстав вважати реєстрацію місця проживання останнього повторно за вказаною адресою не було. Суд апеляційної інстанції при цьому бере до уваги, що позивач ОСОБА_1 , проходячи військову службу у інших місцях, не був забезпечений постійним житлом, не втрачав права на спірну квартиру, де залишалися проживати члени його сім`ї.
В акті перевірки не зазначено, що військовослужбовець Державної прикордонної служби полковник ОСОБА_1 не забезпечений житлом в одному із міст проходження служби. Після виходу у відставку останній вибрав місце свого проживання м.Львів, де був частково забезпечений житловою площею у службовій квартирі АДРЕСА_3 та не був визнаний таким, що втратив право на це житло, вважав зазначену квартиру своїм основним місцем проживання. Відповідно до положень Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», відповідно до п.28 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року №207 скасування реєстрації за актом перевірки представника ДМС , який не є органом реєстрації, свідчить про протиправне порушення конституційних прав ОСОБА_1 на свободу пересування та вільний вибір місця проживання.
Відповідно до приписів ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою або органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Службовим житлом за адресою АДРЕСА_1 позивач ОСОБА_1 забезпечений відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» і на час ухвалення рішення судом першої інстанції, будучи військовослужбовцем Держприкордонслужби не втратив право користування вказаним житловим приміщенням.
Відповідно до ч.1 п.п.3,4 ст.376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1 п.3,4; 381-383; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Каверіна Сергія Миколайовича задовольнити.
Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 19 листопада 2020 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправними дії Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради щодо скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .
Зобов`язати Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради відновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк