Постанова
Іменем України                                   
                                                                                                
10 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 757/50904/17-ц
провадження № 61-9151св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
третя особа - Національний банк України,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Київського апеляційного суду від 12 травня 2021 рокуу складі колегії суддів: Шебуєвої В. А., Оніщука М. І., Крижанівської Г. В.,
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Національний банк України, про захист прав споживачів 
і стягнення грошових коштів.
Позовну заяву мотивовано тим, що03 травня 2007 року між ним та Публічним акціонерним товариством «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладений договір № SAMDN03000013455412 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки.
На підставі вказаного договору АТ КБ «ПриватБанк» відкрив йому балансовий рахунок № НОМЕР_1 , а також картковий рахунок Visa Infinite № НОМЕР_2 у доларах США і видав особисту платіжну картку. Після закінчення терміну дії картка неодноразово продовжувалась на новий термін, останній номер картки - НОМЕР_3 .
Вказував, що у березні 2014 року видану йому платіжну картку банк заблокував, у зв`язку з чим він позбавлений можливості здійснювати банківські операції за картковим рахунком № НОМЕР_3 . 
Відповідно до довідки, виданої Кримським регіональним управлінням АТ КБ «ПриватБанк» 27 травня 2014 року № НОМЕР_4 , залишок грошових коштів на картковому рахунку Visa Infinite № НОМЕР_5 станом на 27 травня 2014 року складає 184 424,00 дол. США. 
Зазначав, що факт зберігання грошових коштів у АТ КБ «ПриватБанк» також підтверджується витягом Форми № 625 «Звіт про концентрацію ризиків 
за пасивними операціями банку станом на 01.04.2014», наданим Національним банком України.
Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти у розмірі 184 424,00 дол. США з можливістю конвертації цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу.
 
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16 серпня 2019 року у складі судді Новака Р. В. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем у порушення вимог статті 81 ЦПК України не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження перебування грошових коштів на його картковому рахунку, відкритому в АТ КБ «ПриватБанк», зокрема виписку про рух (наявність) коштів на цьому рахунку. При цьому довідка від 27 травня 
2014 року № 11056828, видана Кримським регіональним управлінням АТ КБ «ПриватБанк», не може бути належним і допустимим доказом, оскільки вона видана позивачу після відкликання Національним банком України банківської ліцензії у відокремлених підрозділів відповідача, що розташовані на території Автономної Республіки Крим, а отже, й припинення діяльності відокремлених підрозділів банків, а тому не є допустимим доказом у справі.
Постановою Київського апеляційного суду від 03 вересня 
2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено.Рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 серпня 2019 року скасовано і ухвалено нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 . Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь 
ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу 
від 03 травня 2007 року у розмірі 184 424,00 дол. США.Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 8 000,00 грн на відшкодування судових витрат зі сплати судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції та 12 000,00 грн на відшкодування судових витрат зі сплати судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Постановою Верховного Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року касаційну скаргу 
АТ КБ «ПриватБанк» Кахраманова Р. Г. задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 03 вересня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (провадження 
№ 61-14369св20).
Постанову Верховного Суду мотивовано тим, щодовідка банку від 22 грудня 2008 року № 11.01/08-8289 про залишок коштів на рахунку у розмірі 
176 804,07 дол. США не може бути належним доказом у справі, оскільки містить дані про залишок грошових коштів станом на 18 грудня 2008 року. Довідка не свідчить про наявність залишку вказаних коштів на момент звернення ОСОБА_1 до суду із позовом (вересень 2017 року). Посилання суду на копію Інтернетсторінки, на якій містить інформація щодо картки № НОМЕР_3 , без з`ясування обставин видачі позивачу картки з таким номером, є передчасним, оскільки згідно з умовами договору від 03 травня 2007 року ОСОБА_1 були видані картки: 
 НОМЕР_6 (05/09);  НОМЕР_7 (05/09); 
НОМЕР_8 (02/10); НОМЕР_9 (02/10); 
НОМЕР_10 (02/10). Для правильного вирішення спору суд повинен встановити, які картки були видані позивачу на виконання умов договору про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки, рух коштів за цим рахунком та чи була здійснена банком виплата заборгованості, зокрема відображеної у витягу Форми № 625 «Звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку станом на 01.04.2014», на яку посилався суд апеляційної інстанції.
Постановою Київського апеляційного суду від 12 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , задоволено.
Скасовано рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 серпня 2019 року та ухвалено нове судове рішення.
Задоволено позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа - Національний банк України, про стягнення грошових коштів.
Стягнуто з АК КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN03000013455412 від 03 травня 
2007 року в сумі 184 424,00 дол. США.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постанову апеляційного суду мотивована тим, що АТ КБ «ПриватБанк» 
в порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України, будучи боржником за договором банківського вкладу, не спростував факту укладення із 
     ОСОБА_1 договору № SAMDN03000013455412 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 03 травня 
2007 року та внесення ним коштів на відкритий на його ім`я рахунок Visa Infinite №  НОМЕР_3 у доларах США. АТ КБ «ПриватБанк» як боржник у зобов`язанні та відповідальна за обслуговування рахунку установа не надало суду доказів виконання зобов`язань за укладеним 
з позивачем договором, тому позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у червні 2021 року до Верховного Суду,
АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 16 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі. 
У липні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 02 листопада 2021 року справу призначено 
до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що АТ КБ «ПриватБанк» не є належним відповідачем за вимогами позивача, оскільки внаслідок укладення між ПАТ КБ «ПриватБанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон») договору переведення боргу від 17 листопада 2014 року та переведення боргу за зобов`язаннями банку щодо виплати коштів за договором, який 
є предметом спору у цій справі, АТ КБ «ПриватБанк» не несе зобов`язань 
за таким договором, а ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» є новим боржником. Проте апеляційний суд вказаного не врахував.
Вважає, що належним відповідачем у справі є ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон».
Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку у подібних правовідносинах, викладеного
у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2019 року
у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).
 
Відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 не подав.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
03 травня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений договір № SAMDN03000013455412 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки.
На підставі вказаного договору АТ КБ «ПриватБанк» відкрив ОСОБА_1 балансовий рахунок № НОМЕР_1 , а також картковий рахунок Visa Infinite № НОМЕР_2 у доларах США та видав особисту платіжну картку.
Згідно з умовами договору від 03 травня 2007 року ОСОБА_1 було передбачено видачу таких карток: НОМЕР_11 USD (05/09); 
НОМЕР_7 (05/09); НОМЕР_8 (02/10); 
НОМЕР_9 (02/10); НОМЕР_10 (02/10).
Відповідно до довідки від 27 травня 2014 року № 11056828, виданої Кримським регіональним управлінням АТ КБ «ПриватБанк», залишок грошових коштів на картковому рахунку Infinite № НОМЕР_5 станом на 27 травня 2014 року складав 185 424,27 дол. США.
Крім того, ОСОБА_1 вказує на те, що факт зберігання грошових коштів також підтверджується витягом Форми № 625 «Звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку станом на 01.04.2014», наданим Національним банком України.
 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно 
у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою 
статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з частиною першою статті 598 ЦК Українизобов`язання  припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
За змістом статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.
За частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК Українипередбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Частиною першою статті 89 ЦПК Українивизначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Апеляційний суд, врахувавши вказівки, викладені у постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року, встановивши, що банк не спростував факт укладення із      ОСОБА_1 договору № SAMDN03000013455412 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки 
від 03 травня 2007 року та внесення  ОСОБА_1 коштів на відкритий на його ім`я картковий рахунок Visa Infinite №  НОМЕР_3 у доларах США, та те, що АТ КБ «ПриватБанк» як боржник у зобов`язанні не надало суду доказів виконання зобов`язань за укладеним з позивачем договором, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Доводи касаційної скарги про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між банком та 
ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» укладений договір про переведення договору, відповідно до якого останнє стало боржником за спірним договором банківського вкладу, є безпідставними з огляду на таке.
АТ КБ «ПриватБанк» вказує, що згода кредитора на переведення боргу до ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон»отримана шляхом їх приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на сайті банку. 
При цьому відповідно до наданого витягу пунктом 1.1.7.59 Умов та Правил визначено, що згода клієнта отримується за принципом мовчазної згоди (стаття 205 ЦК України).
Згідно зі статтею 520 ЦК Україниборжник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.
Стаття 520 ЦК Українипередбачає, що у правовідносинах із заміни боржника беруть участь три особи: кредитор, боржник, особа, третя особа, яка має намір стати боржником. Звідси, боржником або особою, яка висловила намір стати боржником, кредитору може бути запропоновано здійснення заміни боржника, або сам кредитор запропонував здійснити заміну боржника. В будь-якому випадку для здійснення такої заміни має бути наявна тристороння згода:
а) боржник виявив згоду на те, щоб він був замінений; б) третя особа виявила згоду на те, щоб набути обов`язків боржника; в) кредитор надав згоду на заміну боржника. Відсутність згоди хоча б однієї із сторін не дає підстав для заміни боржника.
Відповідно до статті 6 цього Кодексусторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
Статтею 205 ЦК Українивизначено, що правочин може вчинятися усно або 
в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
Натомість із договору не убачається, що сторони також керуються згаданими вище Умовами та Правилами, а з урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 
2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у якій зазначено, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Крім того, згідно зі статтею 521 ЦК Україниформа правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.
Статтею 513 ЦК Українивизначено, що правочин щодо заміни кредитора 
у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
З огляду на те, що договір між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений у письмовій формі, він містить умови про їх двостороннє волевиявлення, то передбачені статтею 205 ЦК Україниположення про мовчазну згоду не можуть бути застосовні до правовідносин сторін у цій справі.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 757/64382/17 (провадження 61-9229св21).
Доводи касаційної скарги про застосування судами попередніх інстанцій норм права без урахування висновку щодо застосування норм права 
у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), на увагу не заслуговують, оскільки оскаржуване судове рішення апеляційного суду не суперечить цим висновкам.
Інші доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи і зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК Українине віднесено до компетенції суду касаційної інстанції.
З огляду на вищевикладене доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи касаційної скарги висновки суду апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 12 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                               І. А. Воробйова

                                                                                                            Г. В. Коломієць

                                                                                                            Р. А. Лідовець

                                                                                                            Ю. В. Черняк