Справа № 466/9934/15-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б. 
Провадження № 22-ц/811/2971/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
22-ц/811/487/21
22-ц/811/3597/20 
Категорія:63

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді – Шандри М.М.
суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.
секретаря: Бадівської О.О.
за участю: ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 28 вересня 2020 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2020 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третьої особи ОСОБА_5 про   реальний поділ будинковолодіння та земельної ділянки, 
ВСТАНОВИЛА:
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, в якому просила провести реальний поділ належного їй на праві спільної часткової власності із ОСОБА_3 будинковолодіння та земельної ділянки на АДРЕСА_1 , та належного на праві спільної часткової власності із ОСОБА_3 та ОСОБА_5 будинковолодіння та встановити порядок користування земельною ділянкою на АДРЕСА_2 .
Свої вимоги мотивувала тим, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом вона та її брат ОСОБА_3 є власниками по 1/2 частці будинковолодіння та земельної ділянки на АДРЕСА_1 . Оскільки між нею та братом склались неприязні стосунки, вони не могли вирішити питання щодо поділу спадкового майна, позивачка вимушена звертатись в суд. Так як вона фактично займає перший поверх будинковолодіння на АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 користується другим поверхом, просила провести реальний поділ вказаного будинку, господарських будівель та земельної ділянки по Варіанту №3 висновку № 004/20 будівельно-технічної та земельно - технічної експертизи від 24 квітня 2020 року, проведеної ТЗОВ " Гал-світ".
А саме просила виділити в натурі наступні приміщення у будинку АДРЕСА_1 , згідно із даним варіантом:
-житлову прибудову літ. «А"-1» перший поверх:
1-1 коридор, площею 7,5 кв.м;
1-2 ванну, площею 2,8 кв.м;
1-3 туалет, площею 1,3 кв.м;
1 -4 кухню, площею 11,0 кв.м.
-житловий будинок літ.»А-1»- перший поверх:
1 -5 житлову кімнату, площею 11,0 кв.м;
1-6 житлову кімнату, площею 16,7 кв.м;
1-7 житлову кімнату, площею 16,8 кв.м;
1-8 житлову кімнату, площею 11,2кв.м.
погріб літ."пг."
Також просила виділити земельну ділянку загальною площею 351,09 кв. м з геометричними розмірами за ходом годинникової стрілки в м, а саме: 9,77; 32,52; 12,93; 19,87; 7,38; 5,60; 3,90; 6,63. Земельну ділянку під житловим будинком, можливості користування криницею і обслуговування зовнішніх стін житлового будинку з прибудовою і надбудовою загальною площею 212,82 кв.м з геометричними розмірами за ходом годинникової стрілки в м: 13,35; 16,44; 12,87; 16,33 надати в спільне володіння з ОСОБА_6 .
Окрім цього, позивачка просила виділити у натурі половину горища з західної сторони будинку для обслуговування покрівлі та комина у будинку. При цьому вона була згідна на самостійне облаштування сходів для виходу на горище з західної сторони будинку.
Зазначала, що власниками будинковолодіння на АДРЕСА_2 є: ОСОБА_1 1/4 частка, ОСОБА_3 – 1/4 частка, третя особа ОСОБА_5 володіє 1/2 часткою. Просила провести реальний поділ вказаного будинковолодіння та встановити порядок користування земельною ділянкою по Варіанту №2 висновку № 004/20 будівельно-технічної та земельно - технічної експертизи від 24 квітня 2020 року, проведеної ТЗОВ " Гал-світ", між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з виплатою компенсації співвласнику ОСОБА_3 .
Просила зобов`язати відповідача знести самочинні добудови.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28 вересня 2020 позов задоволено частково.
Проведено поділ будинковолодіння на АДРЕСА_1 :
-власнику 1/2 частки ОСОБА_1 надано у власність у житловій прибудові під літ «А, -1» перший поверх, а саме приміщення:
1-1 –коридор площею 7,5 кв.м.
1-2 - ванна площею 2,8 кв.м.
1-3 –туалет площею 1,3 кв.м.,
1-4 – кухня площею 11,0 кв.м.
У житловому будинку під літ «А-1» 1-й поверх, а саме приміщення:
1-5 – житлова кімната площею 11,0 кв.м.,
1-6 – житлова кімната площею 16,7 кв .м
1-7 – житлова кімната площею 16,8 кв.м.
1-8 – житлова кімната площею 11,2 кв.м.
Власнику 1/2 частки ОСОБА_3 надано у власність у житловій надбудові літ «А,-1» другий поверх, а саме приміщення:
2-1 –коридор площею 19,9 кв.м.
2-2- кухню площею 11,3 кв.м.
2-3 –житлову кімнату площею 12,2 кв.м.
2-4 –житлову кімнату площею 16,4 кв.м.
2-5 –житлову кімнтау площею 16,2 кв.м.
2-6 – ванну площею 2,8 кв.м.
2-7- туалет площею 1,2 кв.м.
приміщення горища.
ОСОБА_3 надано у власність літню кухню-сарай Б, гараж В, вбиральню, сарай Д, ворота №1, огорожу №2, частини огорож №3, №4, частину вимощення 1.
ОСОБА_1 виділено у власність частину огорожі №5.
У спільній власності сторін залишено частини огорож №3, №4, №5, частина вимощення І, хвіртка №6, колодязь К.
Поділ земельної ділянки пл. АДРЕСА_3 проведено по Варіанту 4 висновку експертизи №004/20 ТзОВ «Гал-Світ» .
Власнику ОСОБА_1 виділено у власність земельну ділянку загальною площею 334,81 кв.м з геометричними розмірами за ходом годинникової стрілки в м ,а саме :7,87; 11,39; 4,0;21.08; 11,93;32,06.
Власнику ОСОБА_3 виділено у власність дві земельні ділянки загальною площею 334,81 кв.м. ,а саме :
-земельну ділянку загальною площею 287,0 кв.м, в тому числі і під забудовами з геометричними розмірами за ходом годинникової стрілки,а саме 12,69 зі сторони АДРЕСА_2 , ;22,0; 13,35; 8,43; 13,41.
-земельну ділянку загальною площею 47,81 кв.м. з геометричними розмірами за ходом годинникової стрілки в м,а саме : 4,00; 11,38;4,00; 11,39.
Земельну ділянку під житловим будинком, проходу з АДРЕСА_2 , можливості користування криницею і обслуговування зовнішніх стін житлового будинку з прибудовою і надбудовою загальною площею 245,38 кв.м з геометричними розмірами за ходом годинникової стрілки в м : 13,35; 48,96; 1,00; 32,46; 11,87;,16,33 надано в спільне володіння ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Земельну ділянку санітарно-захисної зони площею 123 кв.м виділено ОСОБА_3 .
Визначено, що частка ОСОБА_1 у праві власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 становитиме 34/100, частка ОСОБА_3 становитиме 66/100 .
Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 грошову компенсацію із урахуванням індексу інфляції 186 465грн.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третьої особи ОСОБА_5 про реальний розподіл будинковолодіння та земельної ділянки на АДРЕСА_2 - відмовлено.
Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2020 стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати :
-12 000 грн – половину вартості проведеної ТзОВ «ГалСвіт» будівельно-технічної експертизи № 004/20 від 24 квітня 2020 року,
-243 грн70 коп – половину сплаченого судового збору, а всього 12243 грн 70 коп.
Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 25 січня 2021 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про знесення самочинних добудов - відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 28 вересня 2020 року,  ОСОБА_1  оскаржила таке в апеляційному порядку.
  В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що судом було безпідставно відмовлено у задоволенні її позовних вимог щодо реального розподілу і будинковолодіння по АДРЕСА_2 , оскільки суд не дав належної оцінки тому факту, що ОСОБА_5 був ознайомлений зі змістом позовної заяви та визнавав позов. Також судом не було виділено апелянту окремого в`їзду, а лише спільний вхід на АДРЕСА_2 , проте ОСОБА_3 було виділено два окремих в`їзди та один спільний. Також судом не було враховано те, що ОСОБА_3 фактично одноосібно користується усім майном, та займає 70% усього майна, а також усе це майно було виділено йому оскаржуваним рішенням суду, що є незаконним. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її уточнений позов у повному обсязі. 
Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2020 року оскаржила  ОСОБА_1 . 
  В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість додаткового рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що оскільки позов було задоволено частково, судом нічим не було обґрунтовано та відмовлено їй у стягненні половини витрат за проведення судової будівельної експертизи, оскільки ці витрати були понесені лише апелянтом. Просить додаткове рішення змінити та стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 4404 грн за проведеня судової будівельної експертизи на її користь.
Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 січня 2021 року оскаржила  ОСОБА_1 . 
  В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість додаткового рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що  ОСОБА_3 порушив її права щодо володіння і користування належної їй частки майна, здійснивши ряд змін та переобладнань по будинку та гаражу, розширив сарай під літерою Д, на що апелянт згоду не давала, чим грубо порушив вимоги статтей 317 та 319 ЦК України. Ні на одному судовому засіданні не піднімалося ні судом, ні позивачем, ні відповідачем для обговорення питання про грошову компенсацію за приміщення літньої кухні і гаража по АДРЕСА_1 . Тому невідомо, чому саме суд визначив для апелянта, ОСОБА_1 , 186465 грн компенсації. Просить додаткове рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким зобо`язати відповідача ОСОБА_3 знести самочинно здійснені ним добудови та переобладнання, а саме: розширення площі сараю під літерою Д, розширення балкону-тераси, сарай під літерою Е, три дровітні, самочинне переобладнання електромережі та та відновити металеві сходи до другого поверху літньої кухні у будинковолодінні по АДРЕСА_1 .
У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 апеляційні скарги підтримали, покликаючись на доводи, викладені у скаргах. ОСОБА_1 , зазначила, що при такому поділі будинковолодіння її права порушені, оскільки всі господарські будівлі і горище передані відповідачу.
ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 просили апеляційні скарги залишити без задоволення, з мотивів, викладених у відзивах на скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційних скарг з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає не повністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно зі ст. ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст.183 ЦК України.
На підставі наявних у справі доказів встановлено наступні обставини. 
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є співвласниками по 1/2 частини житлового будинку зі всіма господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку, позначеного в плані літ А-1, цегляної прибудови, позначеною в плані літ А»-1, в цілому складається з семи кімнат та двох кухонь. Загальна площа будинку становить 158,3 кв.м, до будинку відносяться літня кухня сарай Б,гараж Г,вбиральня, сарай Д, ворота №1, огорожі №2-5, хвіртка №6, вимощення 1, колодязь к. згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26.05.2015 державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори (а.с.16 т.1). Самовільні споруди та переобладнання у свідоцтво не ввійшли.
Також, сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є співвласниками по 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0915 га, переданої для обслуговування будинку на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 4610137500:11:008:0128 (згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №40486889 від 26.05.2015 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №38081285 від 26.05.2015) (а.с.10 т.1).
Крім цього, будинок, розташований на АДРЕСА_2 , належить по 1/4 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, яке  видане 26.05.2015 державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №38073415 від 26.05.2015 (а.с.7 т.1).  1/2 частка вказаного будинку належить ОСОБА_5 . 
Установлено, що судом призначались будівельно-технічні експертизи, на вирішення яких ставились питання про можливість та варіанти реального поділу будинковолодіння та земельної ділянки на АДРЕСА_1 .
Вивчивши всі запропоновані варіанти поділу, суд прийшов до переконання, що найбільш ефективним та конструктивним являється Варіант №4 висновку будівельно-технічної експертизи № 004/20 від 24 квітня 2020 року, проведеної ТЗОВ «Гал-світ», по розподілу земельної ділянки та запропонований єдиний варіант поділу будинку. Відповідно до вказаного варіанту, власнику 1/2 частки ОСОБА_1 пропонується надати у власність житлову прибудову під літ «А, -1» перший поверх, а саме приміщення :
1-1 –коридор площею 7,5 кв.м.
1-2 – ванну площею 2,8 кв.м.
1-3 –туалет площею 1,3 кв.м.,
1-4 – кухню площею 11,0 кв.м...
У житловому будинку під літ «А-1» 1-й поверх ,а саме приміщення :
1-5 – житлову кімнату площею 11,0 кв.м.,
1-6 – житлову кімнату площею 16,7 кв .м
1-7 – житлову кімнату площею 16,8 кв.м.
1-8 – житлову кімнату площею 11,2 кв.м.
Власнику 1/2 частки ОСОБА_3 - надати у власність у житловій надбудові літ «А,-1» другий поверх, а саме приміщення :
2-1 –коридор площею 19,9 кв.м.
2-2- кухню площею 11,3 кв.м.
2-3 –житлову кімнату площею 12,2 кв.м.
2-4 –житлову кімнату площею 16,4 кв.м.
2-5 –житлову кімнту площею 16,2 кв.м.
2-6 – ванну площею 2,8 кв.м.
2-7- туалет площею 1,2 кв.м.
приміщення горища.
ОСОБА_3 надати у власність літню кухню-сарай Б, гараж В, вбиральню, сарай Д, ворота №1, огорожу №2,частини огорож №3,№4, частину вимощення 1.
ОСОБА_1 виділити у власність частину огорожі №5.
У спільній власності сторін залишити частини огорож №3, №4, №5, частину вимощення І, хвіртку №6, колодязь К.
По Варіанту 4 висновку експертизи №004/20 ТзОВ «Гал-Світ»:
-Власнику ОСОБА_1 виділено у власність земельну ділянку загальною площею 334,81 кв.м з геометричними розмірами за ходом годинникової стрілки в м, а саме: 7,87; 11,39; 4,0;21.08; 11,93; 32,06.
-Власнику ОСОБА_3 виділено у власність дві земельні ділянки загальною площею 334,81 кв.м., а саме:
--земельну ділянку загальною площею 287,0 кв.м, в тому числі і під забудовами з геометричними розмірами за ходом годинникової стрілки,а саме 12,69 зі сторони АДРЕСА_2 ; 22,0; 13,35; 8,43; 13,41.
-земельну ділянку загальною площею 47,81 кв.м з геометричними розмірами за ходом годинникової стрілки в м, а саме : 4,00; 11,38;4,00; 11,39.
Згідно ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він реалізує на власний розсуд.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 19, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.
Як убачається з матеріалів справи, в разі розподілу земельної ділянки по АДРЕСА_1 по варіанту №4 висновку будівельно-технічної експертизи № 004/20 від 24 квітня 2020 року, проведеної ТЗОВ «Гал-світ», позивачка буде позбавлена можливості заїзду та проходу до своєї частини земельної ділянки з вулиці. Такі можливі через земельну ділянку відповідача.
Варіант № 3 зазначеної експертизи також не передбачає наявність для позивача заїзду та проходу до будинковолодіння з АДРЕСА_1 . 
Крім цього, як убачається з оскаржуваного рішення суду, ОСОБА_3 виділено земельну ділянку санітарно-захисної зони площею 123 кв.м. 
Статтею 114 ЗК України визначено, санітарно-захисні зони створюються навколо об`єктів, які є джерелами виділення шкідливих речовин, запахів, підвищених рівнів шуму, вібрації, ультразвукових і електромагнітних хвиль, електронних полів, іонізуючих випромінювань тощо, з метою відокремлення таких об`єктів від територій житлової забудови та у межах санітарно-захисних зон забороняється будівництво житлових об`єктів, об`єктів соціальної інфраструктури та інших об`єктів, пов`язаних з постійним перебуванням людей.
Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що правовий режим земель санітарно-захисних зон визначається законодавством України.
Судом першої інстанції не враховано, що земельна ділянка санітарно-захисної зони площею 123 кв.м знаходиться поза межами земельної ділянки, яка перебуває у власності сторін на підставі державного акта на землю, та має певні обмеження, відтак не може бути виділеною у власність жодному з учасників справи.
Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду в частині поділу земельної ділянки по АДРЕСА_1 та про відмову в цій частині позовних вимог.
Щодо розподілу будинковолодіння по АДРЕСА_1 колегія суддів враховує наступне.
Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» встановлено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, береться до уваги, що кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом, виділ може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири, а згідно п.7 даної постанови встановлено, що у спорах про поділ будинку в натурі може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності, а у тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, то проводиться за наявності дозволу на це виконкому місцевої ради.
Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, допоміжні приміщення житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.
Відповідно до ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення»: 
Горище – простір між поверхнею покриття (даху), зовнішніми стінами і перекриттям верхнього (останнього) поверху.
Горище – це технічний простір, приміщення призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.
Колегія суддів також звертає увагу на визначення поняття допоміжних приміщень, яке міститься у ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»: приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). 
За таких обставин, суд першої інстанції надаючи у власність ОСОБА_3 приміщення горища у будинку АДРЕСА_1 , помилково виходив з того, що горище будинку, відповідно до частини першої статті 364 ЦК України, може бути передано одному із співвласників, без врахування необхідності технічного обслуговування будинку, оскільки законодавством не передбачено визнання права власності на допоміжні та технічні приміщення, призначені для обслуговування будинку, за окремим співвласником будинку.
Як убачається із змісту позовної заяви, ОСОБА_1 просила виділити їй половину горища з західної сторони будинку для обслуговування покрівлі та комина у будинку, вона згідна облаштувати металеві сходи для виходу на горище, на що суд першої інстанції уваги не звернув (а.с.171-172 т.2).
Ураховуючи наведене, рішення суду в частині поділу будинковолодіння АДРЕСА_1 слід скасувати, відмовити в цій частині позовних вимог.
Положеннями частин 1-3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6).
Щодо доводів апеляційної скарги про відмову у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання ОСОБА_3 знести самочинно здійснене розширення балкону - тераси, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивачкою не було подано доказів в підтвердження зазначених позовних вимог щодо розмірів самочинної добудови балкону на другому поверсі будинку на АДРЕСА_1 , яка підлягає знесенню, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині до задоволення не підлягають, як недоведені.
Матеріали справи не містять доказів, що самочинно здійснена відповідачем добудова до сараю Д та самочинно збудована відповідачем господарська споруда Е, які просить знести позивач, розміщені на земельній ділянці сторін, позаяк зазначені споруди розміщені у межах санітарно-захисної зони, і, хоча, споруда Е лише частково розміщена на земельній ділянці учасників справи, конфігурація розміщеної частини споруди належними доказами не підтверджена, крім цього позивач не наводить необхідних технічних даних, за якими можливо достовірно встановити, яку саме частину споруди, розміщеної на земельній ділянці учасників справи, вона просить знести. Тому позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині не підлягають задоволенню з наведених мотивів.
Доводи  апеляційної скарги про те, що суд не розглянув її позовної вимоги про відновлення ОСОБА_3  самочинно обрізаних металевих сходів на другий поверх літньої кухні,  самочинне переобладнання електромережі у будинковолодінні по АДРЕСА_1 ,  необґрунтовані, оскільки   суд першої інстанції розглянув   спір  в межах заявлених позивачем вимог. Позовні вимоги щодо відновлення ОСОБА_3  самочинно обрізаних металевих сходів на другий поверх літньої кухні не заявлялися у суді першої інстанції та, відповідно, не були предметом розгляду. Суд не вправі самостійно змінювати обсяг пред`явлених позовних вимог, в свою чергу, апеляційний суд позбавлений можливості на стадії апеляційного розгляду розглядати вимоги, які не були предметом судового розгляду у суді першої інстанції, оскільки у такому випадку буде порушений один з основних принципів цивільного судочинства – принцип диспозитивності, який полягає в тому, що суд розглядає цивільні справи лише в межах вимог, заявлених стороною у суді першої інстанції.
Щодо вимоги про поділ будинку та земельної ділянки на АДРЕСА_2 , колегія зазначає наступне.
Як убачається з матеріалів справи, будинок на АДРЕСА_2 , належать по 1/4 ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26.05.2015 державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №38073415 від 26.05.2015. 1/2 частка зазначеного будинку належить ОСОБА_5 . 
Згідно зі ст. ст. 316, 317 ЦК України право власності – це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом.
За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
Згідно зі статтю 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 61-61цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Тобто, визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 15 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19).
Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню до правовідносин, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.
У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. 
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині реального поділу будинковолодіння та земельної ділянки на АДРЕСА_2 , суд першої інстанції правильно виходив з того, що запропоновані варіанти поділу вказаного будинку та земельної ділянки стосуються прав та обо`язків співвласника ОСОБА_5 , який залучений до участі у справі в якості третьої особи. Суд не може з власної ініціативи змінити статус третьої особи на відповідача, оскільки це право позивача відповідно до положень ст. 51 ЦПК України.
Рішення суду в цій частині відповідає матеріалам справи, доказам, нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду в цій частині, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає. 
Таким чином, з вищенаведених мотивів, рішення суду в частині реального поділу будинковолодіння та земельної ділянки на АДРЕСА_1 та додаткові рішення слід скасувати, ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про реальний поділ вищезазначеного будинковолодіння та земельної ділянки, знесення самочинно здійснених добудов відмовити. В решті рішення залишити без змін. 
За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнити частково.
       Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 28 вересня 2020 року щодо реального поділу будинковолодіння та земельної ділянки на АДРЕСА_1 - скасувати.
       Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 січня 2021 року скасувати.
       Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про реальний поділ будинковолодіння та земельної ділянки на АДРЕСА_1 , знесення самочинно здійснених добудов – відмовити.
       В решті рішення залишити без змін.
       Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2020 року скасувати.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
       Повний текст постанови складено:08.10.2021.

Головуючий 

Судді