Дата документу 16.11.2021 Справа № 334/7954/13-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №334/7954/13        Головуючий у 1 інстанції: Добрєв М.В.
Провадження № 22-ц/807/3708/21        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» листопада 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Маловічко С.В.,
секретар:        Волчанова І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2020 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення його до виконання у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

ВСТАНОВИВ:

В липні 2020 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення його до виконання у справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування заяви зазначило, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2015 року, з урахуванням рішення Апеляційного суду Запорізької області від 10 березня 2016 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором за № МL-008/403/2007 від 30 жовтня 2007 року в розмірі 1782 893,42 грн. та за кредитним договором № МL-008/150/2008 від 15 квітня 2008 року в розмірі 3 780 493,83 грн., а також витрати на оплату судового збору в розмірі 3 441,00 грн.
На підставі вищезазначеного рішення 22 червня 2016 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя видано виконавчий лист № 334/7954/13-ц, який перебував на виконанні у Дніпровському ВДВС у м. Запоріжжі. 
Згідно відповіді з Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжі від 08 червня 2020 року № 40188, виконавче провадження № 52533906 на підставі виконавчого листа № 334/7954/13-ц про стягнення заборгованості повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Станом на дату подання заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не отримувало вказаної постанови з оригіналом виконавчого листа, внаслідок чого був пропущений строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
На час звернення до суду виконавчий документ на виконанні у жодному відділі державної виконавчої служби не перебуває, заборгованість перед стягувачем не сплачена, рішення не виконано.
Виконавчий лист, який був виданий 22 червня 2016 року, є втраченим і встановити його місцезнаходження не вбачається можливим.
На підставі зазначеного просило видати дублікат виконавчого листа по цивільній справі № 334/7954/13-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором на боржника ОСОБА_1 та поновити строк для його пред`явлення до виконання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2020 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неотримання виконавчого листа після його повернення виконавчою службою, не перебування виконавчого листа на виконанні, невиконання рішення суду, просило скасувати ухвалу суду та прийняти нове судове рішення про видачу дублікату виконавчого листата поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 23 березня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково, ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2020 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Направляючи справу для продовження розгляду, апеляційний суд у постанові від 23 березня 2021 року, дійшовши висновку про те, що втрата виконавчого листа є підставою для видачі його дублікату, зазначив, що вимоги про видачу дублікату виконавчого листа, про які просив апелянт одночасно зі скасуванням судового рішення, не відноситься до повноважень апеляційного суду, оскільки за змістом підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Постановою Верховного Суду від 15 вересня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Запорізького апеляційного суду від 23 березня 2021 року скасовано. Передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2015 року, ухваленим у справі №334/7954/13-ц, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стягнуто заборгованість за кредитним договором №ML-008/150/2008 від 15 квітня 2008 року в розмірі 236 487,78 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України еквівалентно 1 890 246,83 грн. та 6 899 400,94 грн., що разом складає 8 789 647,77 грн. Стягнуто суму заборгованості за кредитним договором № МL-008/403/2007 від 30 жовтня 2007 року в розмірі 111 528,39 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України еквівалентно 891 446,42 грн. та 3 093 061,60 грн., що разом складає 3 984 508,02грн., судовий збір в сумі 3441,00 грн. (т. 1 а.с.183-185). 

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 10 березня 2016 року рішення суду першої інстанції було змінене. Зменшено розмір стягнутої пені з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором № МL-008/403/2007 від 30 жовтня 2007 року з 3 093 061,60 грн. до 891 447 грн. Зазначено, що остаточна сума, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за договором № МL-008/403/2007 від 30 жовтня 2007 року 1 782 893,42 грн. замість 3 780 493,83 грн.; за договором № МL-008/150/200 від 15 квітня 2008 року стягненню підлягає 3 780 493,83 грн. замість 8 789 647,77 грн. В решті рішення залишено без змін (т. 1 а.с. 254-259).

22 червня 2016 року на адресу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направлено копію рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2015 року, копію рішення Апеляційного суду Запорізької області від 10 березня 2016 року та виконавчий лист (т. 1, а.с. 271).

Виконавчий лист № 334/7954/13-ц перебував на виконанні у Дніпровському ВДВС у м. Запоріжжі.

З копії постанови старшого державного виконавця Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області від 22 лютого 2017 року, вбачається, що виконавчий лист № 334/7954/123ц, виданий 22 червня 2016 року, постановлено повернути стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки за боржником зареєстровано майно, на яке не можливо звернути стягнення та відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення. У постанові також зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлено для виконання в строк до 22 лютого 2020 року (т. 2, а.с. 19).

Матеріалами справи підтверджено, що 06 червня 2018 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило на адресу Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області інформаційний запит, в якому стягувачем зазначено, що згідно Автоматизованої системи виконавчих проваджень, старшим державним виконавцем Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, 22 лютого 2017 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, однак, станом на 06 червня 2018 року стягувач не отримав постанову про повернення виконавчого документа та оригінал виконавчого листа (т. 2, а.с. 12). 

Аналогічні запити з проханням направити на адресу стягувача постанову про повернення виконавчого документу та оригіналу виконавчого листа направлялись на адресу Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області 06 лютого 2019 року та 01 квітня 2019 року, що підтверджується копіями відповідних квитанцій Укрпошти та копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень Дніпровському відділу ДВС (т. 2, а.с. 14-18).

Листом від 18.06.2020 року начальник Дніпровського Відділу ДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області повідомив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про те, що 22 лютого 2017 року старшим державним виконавцем Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 9 ст. 37 Закону України »Про виконавче провадження» та направлено рекомендованим листом на адресу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» оригінал виконавчого листа № 334/7954/13-ц від 22 червня 2018 року, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя з постановою за вихідним номером № 6702 від 22 лютого 2017 року (т. 2, а.с. 11).

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Згідно з пунктом 17.4 розділу VІІІ Перехідні положення ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV, яка діяла на час видачі виконавчого листа) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 24 вказаного Закону передбачає, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутись із заявою про поновлення пропущеного строку до суду, який видав відповідний документ, або до суду за місцем виконання.

Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

У пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України).

Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку.

Проте, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Отже, виконавчий лист ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перебував на виконанні у Дніпровському ВДВС у м. Запоріжжі, постановою старшого державного виконавця Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області від 22 лютого 2017 року зазначений виконавчий лист № 334/7954/13ц, виданий 22 червня 2016 року, повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», однак на адресу банку цей документ не надійшов. З огляду на викладене, строк потрібно відраховувати саме з дати винесення постанови про повернення виконавчого документа.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 464/10793/13-ц (провадження № 61-19536св19).

05 жовтня 2016 року набув чинності новий Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ, відповідно до статті 12 якого виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно частини п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

На момент подачі заяви про видачу дубліката виконавчого листа, строк для його пред`явлення минув, оскільки його повернуто 22 лютого 2017 року, а строк пред`явлення його до виконання закінчився 22 лютого 2020 року. Банк звернувся до суду у липні 2020 року.

Відмовляючи у видачі дублікату виконавчого листа та поновлення строку на виконання, суд першої інстанції зазначив про те, що заявник не надав доказів на підтвердження втрати виконавчого листа та поважності причин для поновлення строку.

Проте суд першої інстанції не звернув не звернув увагу на таке.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 2-824/2009 (провадження № 61-5388св18).

Отже, необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили.

За правилами частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 37 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З огляду на викладене, належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом із направленням його оригіналу є виключно квитанція про відправлення та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Вищевикладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10 лютого 2021 року у справі № 757/23492/13-ц (провадження № 61-15062св20).

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними визначається Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. N 270 (далі-Правила).

Пунктом 2 цих Правилах визначено, що терміни вживаються у такому значенні:
- адресат - фізична або юридична особа, якій адресується поштове відправлення, поштовий переказ, прізвище, ім`я та по батькові або найменування якої зазначені на поштовому відправленні, бланку поштового переказу в спеціально призначеному для цього місці;
- рекомендоване поштове відправлення - реєстрований лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M», які приймаються для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення;
- повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу - повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача.

Згідно з пунктом 17 Правил внутрішні реєстровані поштові відправлення (крім прямих контейнерів), поштові перекази можуть прийматися для пересилання з рекомендованим повідомленням про їх вручення.

Зазначаючи про направлення рекомендованим листом на адресу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» постанови державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а також оригінала виконавчого листа № 334/7954/13-ц від 22 червня 2018 року, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя, начальник Дніпровського Відділу ДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області не посилається на докази отримання стягувачем зазначених документів та не вказує дату вручення поштового відправлення стягувачу, як того передбачають вимоги ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. N 270.

Отже, відмовляючи в задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про недоведеність факту його втрати, не врахувавши наведених положень Закону України «Про виконавче провадження», зокрема щодо обов`язковості направлення постанови про повернення оригіналу виконавчого документа стягувачу рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Зазначаючи про відсутність поважних причин для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, суд не надав оцінку наданим ТОВ «ОТП Факторинг Україна» інформаційним запитам, надісланим на адресу Дніпровського відділу ДВС та доказам їх отримання виконавчою службою, які свідчать про те, що протягом тривалого часу стягував вживав відповідних заходів з метою отримання постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа а також оригіналу виконавчого листа. 

Отже, матеріали справи не містять доказів виконання боржниками  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2015 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 10 березня 2016 року про стягнення на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором №ML-008/150/2008 від 15 квітня 2008 року та заборгованості за кредитним договором № МL-008/403/2007 від 30 жовтня 2007 року, що є складовою права на справедливий суд та однією з гарантій доступу до суду, передбачених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про поважність причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та наявність підстав для його поновлення.

Верховний Суд, скасовуючи постанову Запорізького апеляційного суду від 23 березня 2021 року, якою скасовано ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2020 року, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду, та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної зазначив про таке.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 643/5556/14-ц (провадження № 61-11131сво19) зроблено правовий висновок про те, що: «Апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості скасовувати ухвалу, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі та направляти справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. У кожному випадку суд апеляційної інстанції повинен перевіряти чи перешкоджає ухвала суду першої інстанції подальшому провадженню у справі. Суд апеляційної інстанції не має повноважень на скасування ухвали суду першої інстанції, постановленої за наслідками розгляду скарги на дії державного або приватного виконавця та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції на підставі положень пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України, оскільки така ухвала не є ухвалою, що перешкоджає подальшому провадженню у справі».

Отже, ухвала, якою відмовлено у задоволенні заяви є за своєю суттю судовим рішенням, яким завершено розгляд, а не процесуальною ухвалою, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Апеляційний суд не врахував вимог частини першої статті 374 ЦПК України та дійшов помилкового висновку про скасування ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2020 року та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

За приписами ч.5 ст. 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Ураховуючи викладене, ухвала Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2020 року згідно зі ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про задоволення заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про видачу дублікату виконавчого листа у цивільній справі №334/7954/13-ц за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, видачу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» дублікату виконавчого листа у цивільній справі №334/779/13-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 , поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа, виданого на боржника ОСОБА_1 до виконання.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2020 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про видачу дублікату виконавчого листа у цивільній справі №334/7954/13-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання задовольнити.
Видати Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» дублікат виконавчого листа у цивільній справі №334/7954/13-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа, виданого на боржника ОСОБА_1 до виконання.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 листопада 2021 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       С.В. Маловічко