ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

21 жовтня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 749/413/21
Головуючий у першій інстанції - Кравчук М. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1335/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.
суддів: Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,
сторони: позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку  письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 26 липня 2021 року (місце ухвалення - м. Сновськ) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
                                     В С Т А Н О В И В:
У червні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування посилався на те, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 07.10.2005. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між сторонами Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.
У позові банк посилається, що відповідачу було відкрито картковий рахунок  та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у Довідці про зміну умов кредитування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку.
У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 15000 грн, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.
Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, проте у порушення умов кредитного договору позичальник своєчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями внаслідок чого у відповідача перед банком утворилась заборгованість, яка, враховуючи часткове внесення коштів на погашення заборгованості позичальником, станом на 12.05.2021 становить: 30874,28 грн, з яких: 24967,12 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 24967,12 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками;  5907,16 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нарахована комісія.
У позові АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.10.2005 у розмірі 30874,28 грн, яка складається з наступного: 24967,12 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 24967,12 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками;  5907,16 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нарахована комісія та стягнути судові витрати у розмірі 2270,00 грн.
Рішенням Щорського районного суду від 26.07.2021 позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість  у розмірі 30874,28 грн та 2270 грн у відшкодування судових витрат. 
Рішення суду обґрунтовано тим, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, тому враховуючи приписи ч. 2 ст. 530 ЦК України суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 24967,12 грн згідно наданого позивачем розрахунку. Також за висновком суду, наявні підстави для стягнення з відповідача  суми заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 5907,16 грн, оскільки відсоткова ставка у розмірі 3%  передбачена у підписаній відповідачем Заяві від 07.10.2005.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Щорського районного суду від 26.07.2021 і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
За доводами апеляційної скарги, оскаржуване рішення ухвалено без належного дослідження судом доказів, судом не надано належної оцінки обставинам справи.
У скарзі заявник зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що до позовної заяви позивачем надані лише ксерокопії всіх документів, які не завірені печаткою банку, а тому не можуть бути взяті до уваги як належний доказ.
В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що у наданих банком документах, а саме анкетах, сповіщеннях та правилах, відсутній його підпис про ознайомлення з ними.
Посилається, що в заяві-анкеті від 07.10.2005 не вказано який саме кредитний ліміт був встановлений на його картковий рахунок, в той час як у виписці по рахунку вказано розмір отриманого кредиту, а саме 3000 грн.
На переконання заявника, наданий банком розрахунок його заборгованості за кредитним договором складений з порушенням ст. 257, 258 ЦК України в частині нарахування неустойки (штрафу, пені). З цього розрахунку не зрозуміло, з якого періоду розпочинається нарахування штрафних санкцій та як розраховується процентна складова від тіла кредиту, а тому заявник вважає, що такий розрахунок не можна вважати документом, який підтверджує безспірність вимог банку.
Також вказує, що надані банком  Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи Банку ним не підписані та з їх змістом він ознайомлений не був, а тому вони не можуть бути взяті до уваги як доказ наявності у нього обов`язку перед банком.
Заявник наголошує, що банком не надано жодних належних доказів отримання ним кредиту у визначеному банком розмірі та доказів того, що видана йому картка є кредитною, враховуючи, що в позовній заяві не вказано ні номер картки, ні номер рахунку.
В обґрунтування доводів скарги ОСОБА_1 посилається на правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 та постановах Верховного Суду України та Верховного Суду від 11.02.2015. від 23.12.2020 у справі № 191/2648/17.
Вважає, що додана до позовної заяви анкета-заява від 07.10.2005 не може бути доказом укладення кредитного договору в силу приписів ст. 1055 ЦК України.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України  учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.
У відзиві на апеляційну скаргу  представник АТ КБ «ПриватБанк» Рожко С.М. просить залишити без змін рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення. В обґрунтування посилається, що відповідач підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», в якій виявив бажання в тому числі і на отримання кредитних коштів, отримання кредитної картки та погодив розмір процентної ставки за користування кредитним коштами. Відповідач підтвердив, що він ознайомлений і погоджується з Умовами та Тарифами банку, які є складовою частиною договору, який за своєю правовою природою є змішаним договором. Фактичне користування відповідачем кредитними коштами з використанням отриманих кредитних карток підтверджується випискою про рух грошових коштів по рахунках відкритих на ім`я ОСОБА_1 . Посилається, що розрахунок заборгованості відповідачем належними і допустими доказами не спростований.
27.09.2021 представником АТ КБ «ПриватБанк» Рожко С.М. наданий уточнений розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 07.10.2005, укладеного з ОСОБА_1 , згідно якого залишок заборгованості за вказаним кредитним договором  складає 11931,90 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8109,24 грн, заборгованість за процентами за ставкою 36% - 3822,66 грн.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Пунктом 3 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Судом встановлено, що з метою отримання банківських послуг, ОСОБА_1 було підписано заяву № б/н від 07.10.2005, згідно якої банк надав банківські послуги в сумі 3000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Була надана кредитна картка № НОМЕР_1 (а.с. 23, 23 зворот).
У тексті вказаної заяви зазначено, що позичальник ознайомився і згоден з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку, а також його місцезнаходження. Погоджується, що Заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між сторонами договір про надання банківських послуг.
Банком додано до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг без зазначення дат, які відповідачем не підписані (а.с. 24-29).
Як вбачається, матеріали справи містять розрахунок заборгованості за договором № б/н від 07.10.2005, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1 , станом на 12.05.2021 становить - 30874,28 грн, яка складається з: 24967,12 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 24967,12 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками;  5907,16 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нарахована комісія (а.с. 7-20).
З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) вбачається, що старт карткового рахунку - 07.10.2005, 01.11.2005 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 3000 грн, 08.09.2007 кредитний ліміт збільшено до 4000 грн, 24.12.2008 кредитний ліміт  зменшено до 500 грн, 08.07.2009 - збільшено до 5000 грн, 21.05.2014 - збільшено до 8000 грн, 06.10.2016 - збільшено до 15000 грн, 12.06.2017  - зменшено до 15000 грн, 02.08.2018 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн  (а.с. 21).
Згідно довідки (а.с. 22) позичальнику ОСОБА_1 було надано наступні кредитні картки: 
№ НОМЕР_2 , дата відкриття 07.10.2005, термін дії - 10/15;
№ НОМЕР_3 , дата відкриття 09.09.2014, термін дії - 09/18;
№ НОМЕР_3 , дата відкриття 18.11.2014, термін дії - 09/18;
№ НОМЕР_4 , дата відкриття 12.06.2017, термін дії - 09/18;
№ НОМЕР_5 , дата відкриття 03.12.2014, термін дії - 11/18;
№ НОМЕР_6 , дата відкриття 11.01.2019, термін дії - 10/22.
Випискою по рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 за період з 16.11.2005 по 09.08.2020 підтверджується факт користування позичальником кредитними коштами та часткового погашення кредитної заборгованості (а.с. 41-55).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до банківської установи із заявою про закриття карткового рахунку не звертався.
Задовольняючи позовні вимоги суд прийшов до висновку, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, тому враховуючи приписи ч. 2 ст. 530 ЦК України суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 24967,12 грн згідно наданого позивачем розрахунку. Також за висновком суду, наявні підстави для стягнення з відповідача  суми заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 5907,16 грн, оскільки відсоткова ставка у розмірі 3%  передбачена у підписаній відповідачем Заяві від 07.10.2005.
Однак, повністю погодитись з такими висновками районного суду не може апеляційний суд через невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи. 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно з статтею 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Щодо вимог банку про стягнення відсотків апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.
У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.
За змістом правової позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року у справі № 6-57ц12, та постанови Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 515/1844/16-ц боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.
Матеріали справи містять заяву № б/н, згідно якої ОСОБА_1 отримав в кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок  у розмірі 3000 грн (а.с. 23 зворот),  а також в цій заяві зазначено, що відповідач отримує кредитну карту з базовою процентною ставкою по кредитному ліміту 3,0% в місяць з розрахунку 360 днів у році. Розмір щомісячного платежу - 7% від заборгованості. Погашення заборгованості за кредитним лімітом може відбуватись шляхом внесення коштів на карту або списання Банком коштів з Дебетової картки.
Відповідач ОСОБА_1 , підписавши вказану заяву,  тим самим погодився з такими умовами кредитування, а тому висновок суду першої інстанції про те, що відповідач кошти отримав, користувався ними, періодично здійснював погашення кредитної заборгованості, проте у встановлені строки не повернув кошти, що є підставою для стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками, є обґрунтованим та підтвердженим належними доказами.
Судом встановлено, що під час укладення кредитного договору сторони узгодили умови здійснення нарахувань по кредиту та пільговий період, розмір базової процентної ставки, розмір щомісячних платежів та строк їх внесення, розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості та порядок її розрахунку, що зазначено у заяві, яка підписана позичальником  ОСОБА_1 (а.с. 23).
Розрахунком за період з 01.05.2005 по 31.08.2015, з 01.09.2015 по 12.05.2021 підтверджується, що відповідач ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та на виконання умов кредитного договору здійснював погашення заборгованості по кредиту (а.с. 7-13, 14-20).
Отже, поза увагою суду першої інстанції залишено обставину, що згідно наданого розрахунку  (а.с. 7-20) процентна ставка, яка була застосована при обчисленні боргу, а саме з 01.09.2014 - 34,80 %, з 01.04.2015 - 43,20 %, з 01.09.2015 - 3,6 %, з 12.06.2017 - 3,5 %, не відповідає умовам визначеним у заяві, згідно якої відповідач отримував кредитну карту з базовою процентною ставкою по кредитному ліміту 3,0% в місяць з розрахунку 360 днів у році.
Матеріали справи доказів належного повідомлення відповідача про підвищення відсоткової ставки не містять. АТ КБ «ПриватБанк» не надано жодних доказів на підтвердження виконання банком свого обов`язку проінформувати ОСОБА_1 про зміну відсоткової ставки з 30,0 % до 43,2 % , у період з 01.09.2015 з 2,5 % до 3,6 % на місяць, у встановлений законодавством належний спосіб.
Встановивши, що зміна відсоткової ставки була проведена банком з порушенням норм чинного законодавства, з урахуванням визнання відповідачем заборгованості за відсотками, нарахованими за ставкою 30,0 %, про що відповідачем зазначено у доводах апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги про стягнення процентів за користування кредитом підлягають частковому задоволенню виходячи з первинної відсоткової ставки у розмірі 30,0 %.
З врахуванням наведеного сума стягнутих відсотків за рішенням суду першої інстанції підлягає розрахунку виходячи з незмінного розміру процентної ставки 30%, тобто підлягає зменшенню, згідно розрахунку наданого до суду апеляційної інстанції (а.с. 181-194).
З наданого представником АТ КБ «ПриватБанк» 27.09.2021 розрахунку  заборгованості за договором № б/н від 07.10.2005, укладеного між сторонами, станом на 12.05.2021 вбачається, що загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить - 8109,24 грн, загальний залишок заборгованості за відсотками - 3822,66 грн (а.с. 181-194), яка підлягає стягненню з відповідача.
Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Твердження ОСОБА_1 про неналежність поданих позивачем доказів на підтвердження наявної кредитної заборгованості не беруться до уваги апеляційним судом, з огляду на таке.
Доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до п. 5 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Таким чином, наданий позивачем розрахунок по картковому рахунку ОСОБА_1 , на думку апеляційного суду, є належним доказом наявної заборгованості відповідача за простроченим тілом кредиту, підтверджує несвоєчасне погашення кредиту і повністю спростовує доводи ОСОБА_1 про відсутність заборгованості за кредитом, а тому висновок суду першої інстанції про наявність у матеріалах справи первинних бухгалтерських документів, які підтверджують борг позичальника перед банком, є правильним.  
Заперечуючи проти стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, відповідач не погоджується з наданим банком розрахунком заборгованості. Разом з тим, ОСОБА_1 не надано жодних належних та допустимих документальних доказів на підтвердження відсутності заборгованості за кредитом або свого відповідного розрахунку заборгованості. Отже, вказані твердження відповідача є припущеннями, на яких не може ґрунтуватись судове рішення.
Заперечення ОСОБА_1 щодо пропуску банком строку позовної давності спростовуються матеріалами справи.
За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).
Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Таким чином, звертаючись з позовом 30.05.2021 (згідно конверту) банк не пропустив строк позовної давності, оскільки за інформацією, яка міститься в довідці про надання кредитних карт, ОСОБА_1 було видано картку, яку було перевипущено декілька разів, та термін дії останньої картки зазначений у довідці становить  10/22 (а.с. 22).
Колегія суддів, з огляду на вищевикладене вважає, що надані позивачем докази не дають підстав для висновків про відсутність існування між сторонами взаємних прав та обов`язків, а тому є вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за простроченими відсотками.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням зміни рішення суду першої інстанції в частині розміру задоволених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» на суму 11931,90 грн (11931,90 грн від 30874,28 грн становить 39 %), слід змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору та загальної суми стягнення, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму судового збору з 2270 грн до 885,30 грн (2270 грн х 39% : 100%). Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню (на 61 %), у матеріалах справи наявні належні докази понесення відповідачем витрат по сплаті судового збору за апеляційний розгляд справи (а.с. 141), то відповідно з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2077,05 грн (3405 грн х 61% : 100%).
Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
                                    П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 26 липня 2021 року змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ; код ЄДРПОУ 14360570) заборгованості за кредитним договором з 30874,28 грн до 11931,90 грн та судового збору з 2270 грн до 885,30 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»  (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ; код ЄДРПОУ 14360570) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) 2077,05 грн судового збору за апеляційний розгляд справи.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст рішення складено 21.10.2021.

Головуючий                                                        Судді :