УХВАЛА
02 грудня 2021 року 
Київ
справа №9901/324/21
адміністративне провадження №П/9901/324/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
Головуючого судді Коваленко Н.В., 
суддів: Стародуба О.П., Кравчука В.М., Желєзного І.В., Чиркіна С.М.,
за участю секретаря судового засідання Самари В.,
учасники справи:
представник позивача Козій Р.Б., 
представник відповідача Пантюхова Л.Р., 
представник третьої особи Осипов Д.
розглядаючи у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Світлиця» до Президента України, треті особи: Рада національної безпеки і оборони України; Служба безпеки України, про визнання протиправним та скасування Указу в частині,
УСТАНОВИВ:
У серпні 2021 року до Верховного Суду як суду першої інстанції надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Світлиця» (далі у тексті цієї ухвали також Товариство, ТОВ «Світлиця», позивач) до Президента України (далі у тексті цієї ухвали також відповідач), у якій позивач просить визнати протиправним та скасувати Указ Президента України від 21.04.2021 №169/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.04.2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» у частині введення в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 квітня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», а саме - пункту 57 додатку №2, відповідно до якого застосовано обмежувальні заходи до позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Світлиця» (далі також спірний, оскаржуваний Указ).
Ухвалою Верховного Суду від 13.08.2021 відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Верховного Суду від 23.09.2021 задоволено клопотання представника Президента України про залучення до участі у цій справі Ради національної безпеки і оборони України та Служби безпеки України у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
Копію вищевказаної ухвали разом з копією позовної заяви з додатками направлено Раді національної безпеки і оборони України та Службі безпеки України й встановлено строк для надання пояснень третіх осіб - десять днів з моменту отримання копії ухвали.
Третім особам роз`яснено, що пояснення повинні містити перелік документів та інших доказів, що додаються до них, та зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із поясненнями, із зазначенням причин їх неподання. 
Також роз`яснено, що до пояснень третіх осіб мають бути додані, зокрема, й докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються пояснення, якщо такі докази не надані позивачем.
22.10.2021, 26.10.2021 та 18.11.2021 до Верховного Суду надійшов лист Ради національної безпеки і оборони України, у якому повідомлялось про неможливість участі цього органу в судовому процесі у якості сторони чи третьої особи з огляду на відсутність статусу юридичної особи. При цьому, ані пояснень по суті позову, ані жодних документів та інших доказів на виконання ухвали суду не надано.
Колегія суддів вважає безпідставними і необґрунтованими наведені у листі Ради національної безпеки і оборони України твердження про відсутність у цього органу адміністративної процесуальної правосуб`єктності й неможливості у зв`язку з цим набуття статусу учасника адміністративного процесу, виконання ухвал суду.
Вищенаведені аргументи, на переконання колегії суддів, не можуть слугувати поважними причинами невиконання ухвали Верховного Суду від 23.09.2021 з огляду на таке.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Отже, учасником справи може бути суб`єкт владних повноважень, незалежно від наявності чи відсутності у нього статусу юридично особи.
Статтею 107 Конституції України передбачено, що органом з питань національної безпеки і оборони при Президентові України, який координує і контролює діяльність органів виконавчої влади у сфері національної безпеки і оборони, є Рада національної безпеки і оборони України. Рішення Ради національної безпеки і оборони України вводяться в дію указами Президента України. Компетенція та функції Ради національної безпеки і оборони України визначаються законом.
Правові засади організації та діяльності Ради національної безпеки і оборони України, її склад, структуру, компетенцію і функції визначає Закон України «Про Раду національної безпеки і оборони України».
Статтею 1 цього Закону встановлено, що Рада національної безпеки і оборони України, відповідно до Конституції України, є координаційним органом з питань національної безпеки і оборони при Президентові України.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про Раду національної безпеки і оборони України» однією із функцій Ради національної безпеки і оборони України є внесення пропозицій Президентові України щодо реалізації засад внутрішньої і зовнішньої політики у сфері національної безпеки і оборони.
Відповідно до функцій, визначених цим Законом, Рада національної безпеки і оборони України розробляє та розглядає на своїх засіданнях питання, які, відповідно до Конституції та законів України, Стратегії національної безпеки України, Воєнної доктрини України, належать до сфери національної безпеки і оборони, та подає пропозиції Президентові України, приймає рішення щодо, зокрема, заходів політичного, економічного, соціального, воєнного, науково-технологічного, екологічного, інформаційного та іншого характеру відповідно до масштабу потенційних та реальних загроз національним інтересам України (абзац сьомого пункту 1 частини першої статті 4 Закону).
Зазначене свідчить про безпосередню участь Ради національної безпеки і оборони України у правовідносинах, що стали предметом розгляду цієї справи, адже саме рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 15.04.2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» (позиція 57 додатку №2) до ТОВ «Світлиця» були застосовані персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції). Ці заходи було введено у дію Указом Президента, що оскаржується у цій справі.
Відповідно до частини другої статті 51 Кодексу адміністративного судочинства України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, мають права та обов`язки, визначені у статті 44 цього Кодексу.
Відповідно до частини п`ятої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані:
1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу;
2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи;
3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою;
4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази;
5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні;
6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки;
7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Ухвалою Верховного Суду від 23.09.2021 Раді національної безпеки і оборони України та Службі безпеки України встановлено строк для надання пояснень третіх осіб - десять днів з моменту отримання копії ухвали й роз`яснено, що: такі пояснення повинні містити перелік документів та інших доказів, що додаються до них, та зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із поясненнями, із зазначенням причин їх неподання; до пояснень третіх осіб мають бути додані, зокрема, й докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються пояснення, якщо такі докази не надані позивачем.
Копію вищевказаної ухвали РНБО отримала 04.10.2021, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 83).
Водночас, РНБО, помилково вважаючи, що не може виступати учасником цієї справи з огляду на відсутність державної реєстрації цього органу як юридичної особи, вимоги ухвали не виконала й у встановлений судом строк пояснень із документами та іншими доказами не надала.
За правилами частини другої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
З ініціативи суду було обговорено питання про продовження Раді національної безпеки і оборони України строку для подання пояснень, яке присутні у судовому засіданні учасники справи підтримали.
Враховуючи зазначене, Суд вважає за необхідне продовжити Раді національної безпеки і оборони України як третій особі у справі строк для надання пояснень.
Окрім цього, відповідно до частин першої, четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Згідно з частиною першою статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
Відповідно до частин третьої, шостої-восьмої статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.
Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.
Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.
У випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, визначені цим Кодексом.
Оскільки санкції до позивача були застосовані на підставі рішення  Ради національної безпеки і оборони України від 15.04.2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» (пункт 57 додатку №2), Верховний Суд, на підставі вказаних вище норм процесуального права, перевіривши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи сторін і докази, подані на їх підтвердження, не вирішуючи наперед питання обґрунтованості позовних вимог, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи дійшов висновку про необхідність витребування з власної ініціативи документів (матеріалів) від Ради національної безпеки і оборони України, а саме - доказів, які містять інформацію на підставі якої було прийнято рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 квітня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», а саме - пункту 57 додатку №2, відповідно до якого застосовано обмежувальні заходи до позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Світлиця».
Керуючись статтями 9, 44, 49, 72, 77, 79, 80, 121, 266 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Витребувати у Ради національної безпеки і оборони України докази, які містять інформацію на підставі якої було прийнято рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 квітня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», а саме - пункту 57 додатку №2, відповідно до якого застосовано обмежувальні заходи до позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Світлиця».
Продовжити Раді національної безпеки і оборони України строк для надання пояснень до 17.12.2021.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення і окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                      Н.В. Коваленко
Судді                                                                                          О.П. Стародуб
                                                                                                              В.М. Кравчук
                                                                                                              І.В. Желєзний
                                                                                                              С.М. Чиркін