ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 303/7238/21 пров. № А/857/18200/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів: 

головуючого-судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Улицького Р.М., Шавеля Р.М., 
за участю секретаря                    Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області  від 13 вересня 2021 року(ухвалене головуючим – суддею Куцкір Ю.Ю. о 16 год. 45 хв. у м. Мукачево, повне судове рішення складено 13 вересня 2021 року)у справі № 303/7238/21 за адміністративним позовом 27 Прикордонного загону імені Героїв Карпатської Січі Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до Громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі України,

                                                         ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі України.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що строк утримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, визначений ч. 11 ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), закінчується 19.09.2021, наявність умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, а саме неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, відсутність співпраці з боку відповідача під час перебування в ПТПІ, що призводить до неможливості виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду про примусове видворення. Тому на підставі наведеного, позивач просить продовжити строк затримання громадянина Республіки Індія з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, але не більше як на 18 місяців, а саме до 19 03.2022.
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.09.2021 адміністративний позов задоволено частково. Продовжено строк затримання громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України на три місяці, а саме до 19.12.2021. Допущено негайне виконання рішення суду.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у відповідача відсутні, що унеможливлює підготовку документів позивачем про забезпечення процедури видворення відповідача за межі території України та у зв`язку з чим на момент закінчення строку затримання є неможливою ідентифікація відповідача, а строк утримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні визначений ч. 11 ст. 289 КАСУ, закінчується 19.09.2021, що призводить до неможливості виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду про примусове видворення.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що максимально співпрацював з позивачем щодо його ідентифікації. З моменту затримання позивачу було надано усю наявну інформацію та заповнено анкети для ідентифікації. Натомість в умовах затримання, відповідач позбавлений можливості самостійно вживати активні дії щодо отримання документів.
Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що відповідач 18.09.2020 незаконно, поза пунктами пропуску, в складі групи осіб, без документів, що посвідчують особу та дають право на перетин кордону, перетнув державний кордон з України в Румунію на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Тячів», однак, після незаконного перетину кордону був затриманий представниками прикордонної поліції Румунії та 19.09.2020 під час проведення прикордонно-представницької зустрічі в пункті пропуску «Солотвино» Мукачівського прикордонного загону на підставі статті 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб був переданий на територію України. В подальшому його було затримано в адміністративному порядку на термін до 3 діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення. Своїми діями відповідач вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204 - 1 КУпАП.
22.09.2020 Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області задоволено позов Мукачівського прикордонного загону, вирішено затримати з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні громадянина Республіки Індія ОСОБА_1  ( ОСОБА_2 ) з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 06 (шість) місяців, а саме до 19.03.2021.
22.09.2020 рішенням Мукачівського міськрайонного суду вирішено примусово видворити за межі України громадянина Республіки Індія ОСОБА_1  ( ОСОБА_2 ).
12.10.2020 відповідач був поміщений до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України у Волинській області, з місцем розташування с.Журавичі, Ківерцівського району Волинської області.
12.03.2021 рішенням Мукачівського міськрайонного суду по справі № 303/1920/21 було продовжено строк затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України на шість місяців, а саме до 19.09.2021.
28.04.2021 постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду було частково задоволено апеляційну скаргу відповідача та змінено рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.03.2021, зокрема абзац 2 викладено у наступній редакції: «продовжити строк затримання громадянина Республіки Індія ОСОБА_1  ( ОСОБА_2 ) з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком 3 (три) місяці, а саме до 19.06.2021.
14.06.2021 рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області продовжено строк затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 3 (три) місяці, а саме до 19.09.2021.
Враховуючи те, що термін тримання відповідача в пункті тимчасового тримання іноземців, які незаконно перебувають на території України, закінчується 19.09.2021 та покликаючись на наявність умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив продовжити строк затримання відповідача, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в`їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі Закон № 3773-VI).
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Статтею 30 Закону № 3773-VI визначено випадки коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України.
Так, зокрема, передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
Частиною 3 ст. 30 Закону № 3773-VI передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
Відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Частинами 11-13 статті 289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:
1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;
2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
Зі змісту наведених приписів слідує, що під час вирішення позову про продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню судом підлягає, зокрема, неможливість ідентифікації іноземця або особи без громадянства та/або неможливість забезпечення примусового видворення особи.
При цьому, на позивача покладено обов`язок висвітлити, які дії або заходи вживалися для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, для забезпечення примусового видворення особи.
Так, порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів (далі - органи ДМС), органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України (далі - СБУ) під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства (далі  іноземці), їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - ПТПІ), а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання регламентовано Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена спільним Наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року (далі - Інструкція).
Відповідно до абз. 1, 2 п. 1 розділу VI. Порядок дій з ідентифікації та документування іноземців Інструкції № 353/271/150, якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.
З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що Мукачівським прикордонним загоном ЗРУ ДПС України, з метою ідентифікації відповідача, направлено відповідні запити до Посольства Республіки Індії в Україні від 25.09.2020 № 21/7750, від 05.05.2021 № 21/4216 (а.с. 18, 21).
Однак, будь-якої інформації від Посольства Республіки Індії в Україні щодо сприяння в ідентифікації громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) для подальшого його виїзду з України до країни походження не надійшло.
Згідно абз. 4 п. 1 розділу VI. Порядок дій з ідентифікації та документування іноземців Інструкції № 353/271/150, якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.
На виконання вимог цієї норми, 06.05.2020 направлено лист до Департаменту Консульської служби МЗС України з проханням сприяти у встановленні особи затриманого громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) (а.с. 20).
Відтак, наведене свідчить про те, що вживалися належні організаційні заходи, направлення запитів, для ідентифікації особи відповідача з метою забезпечення виконання рішення суду про його примусове видворення, які не дали бажаних результатів та зумовили необхідність подальшого його затримання із вказаною метою. А тому, суд апеляційної інстанції не бере до уваги покликання апелянта, що позивачем таких заходів не здійснювалося.
При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що без належної ідентифікації особи відповідача та виготовлення необхідних документів фактично є неможливим перетин ним державного кордону України, що унеможливлює виконання рішенням суду про його примусове видворення.
Крім цього, суд апеляційної інстанції враховує те, що вимоги позивача не порушують максимального строку затримання іноземців та осіб без громадянства у ПТПІ, встановленого ч. 4 ст. 30 Закону № 3773-VI та ч. 11 ст. 289 КАС України.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) залишити без задоволення, а рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 вересня 2021 року у справі № 303/7238/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	В. З. Улицький 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 02 листопада 2021 року