УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 676/2553/19
Провадження № 22-ц/4820/15/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,
                секретар судового засідання Чебан О.М.,
з участю сторін та їх представників,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Шевцової Л.М. від 17 березня 2020 року.
Заслухавши доповідача, учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду з цим позовом до відповідача, вказувала, що з липня 2005 року проживала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 12.11.2006 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб. Під час шлюбу вони придбали транспортні засоби: легковий автомобіль CHERY EASTAR, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , навантажувач марки MATECO JLD 4013, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , вантажний автомобіль ЗІЛ 5301, 2002 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 . Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15.02.2016 року шлюб між сторонами розірвано. В 2017 року між ними досягнута усна домовленість про поділ спільного майна подружжя, проте тривалий час, не відмовляючись від виконання досягнутої домовленості, відповідач посилався на відсутність коштів. Крім того, позивач хворіла, часто перебувала на стаціонарному лікуванні, пропустила строк звернення до суду, тому просила його поновити та визнати за нею право власності на 1/2 частину кожного транспортного засобу. 
В подальшому змінила позовні вимоги і просила визнати за нею право власності на Ѕ ідеальну частку легкового автомобіля CHERY EASTAR, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , Ѕ ідеальну частку вантажного автомобіля ЗІЛ 5301, 2002 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 та стягнути з відповідача на її користь половину вартості навантажувача MATECO JLD 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в розмірі 315000 грн.
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 17.03.2020 року позов задоволено частково.
Визнано за  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , проживаючою по АДРЕСА_1 , право власності на 1/2 ідеальну частку спільного сумісного майна подружжя, а саме: автомобіля марки CHERY модель EASTAR, 2008 року випуску, кузов НОМЕР_5 д.р.н. НОМЕР_1 .
Стягнуто з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_6 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , проживаючої по АДРЕСА_1 , грошову компенсацію в розмірі 315000 грн. за 1/2 частину вартості навантажувача марки MATECO JLG 4013, 2007 року випуску, заводський номер НОМЕР_7 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ; витрати по оплаті судового збору в розмірі 3684,60 грн. та витрати за надання правової допомоги в розмірі 4000 грн.
В решті позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає рішення суду необґрунтованим, прийнятим з порушенням норма матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. На його думку, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що позивач приймала участь у придбанні навантажувача MATECO JLG 4013, 2007 року випуску, оскільки придбання майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. В червні 2011 року ним за особисті кошти було придбано навантажувач MATECO JLG 4013, а наявність у позивача оригіналу заяви про надання згоди на придбання цього майна виключає застосування цієї згоди при придбанні майна. Позивач не надала доказів про наявність у неї будь-яких доходів, що спростовує висновок суду про її фінансову участь у придбанні навантажувача MATECO JLG 4013. Це майно відчужене ним в 2015 році, під час перебування в шлюбі з позивачем та в інтересах сім`ї, з відома та згоди позивачки. Відтак навантажувач не є спільним майном подружжя і не може стягуватися компенсація його вартості. Оцінка спірного навантажувача проводилася без його огляду та визначення його технічного стану, а тому не є належним та допустимим доказом у справі. 
В матеріалах справи наявна копія біржової угоди про придбання автомобіля CHERY EASTAR, 2008 року випуску від 18.01.2010 року № НОМЕР_8 , згідно якої покупцем вказаного автомобіля був його син, який в подальшому переоформив його на свого батька, фактично подарувавши. Жодних грошових коштів за спірний автомобіль не сплачено, тому він не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Суд першої інстанції, визнавши право власності на Ѕ частину цього автомобіля, не вирішив спір, оскільки наразі неможливо визначити порядок користування і володіння майном, яке вже стало об`єктом спільної часткової власності. Суд також не застосував позовну давність та помилково вказав про поважність причин її пропуску.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає рішення суду обґрунтованим, законним, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Зазначає, що автомобіль CHERY EASTAR та навантажувач MATECO JLD придбані ними під час шлюбу за спільні кошти, що не спростував відповідач належними та допустимими доказами. Не відповідають дійсності твердження відповідача щодо відчуження відповідачем спірного навантажувача в інтересах сім`ї. Спеціалістом проводився огляд навантажувача, про що свідчать дані звіту № 1388-12/19, навантажувач у технічно справному стані та використовується відповідачем. Про припинення права власності відповідача на спірний навантажувач стало відомо лише після звернення до суду, а не у 2015 році, як зазначає відповідач. Відповідач не надав доказів її обізнаності щодо зміни власника та отримання її згоди на відчуження навантажувача. Тривалий час відповідач, не відмовляючись від виконання угоди, посилався на відсутність коштів, а в лютому 2019 році повідомив, що грошову компенсацію за частину спільного майна їй повертати не буде. Вважає, що суд обґрунтовано поновив пропущений нею строк звернення до суду.
В засіданні апеляційного суду відповідач та його представник підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.
Позивачка та її представник просили відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.
Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Так, судом встановлено, що сторони з 12.11.2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 15.02.2016 року. 
Згідно з повідомленням Територіального сервісного центру РСЦ МВС в Хмельницькій області № 6843 від 27.04.2019 року згідно Єдиного державного реєстру МВС станом на 27.04.2019 року за ОСОБА_2 зареєстровано транспортний засіб CHERY EASTAR, 2008 року випуску, кузов НОМЕР_5 д.р.н. НОМЕР_1 та автомобіль марки ЗИЛ 5301 модель НОМЕР_9 , № двигуна НОМЕР_10 , 2002 року випуску, д.н. НОМЕР_3 . Транспортний засіб марки MATECO JLG 4013, 2007 року випуску, заводський номер НОМЕР_7 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 серед зареєстрованих в Єдиному державному реєстрі не значиться.
За змістом нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 від 30.05.2011 року, копія якої наявна у справі, остання надає згоду своєму чоловікові ОСОБА_2 на придбання автонавантажувача за кошти, які є їхньою спільною сумісною власністю. 
16.07.2015 року відповідач ОСОБА_2 відчужив навантажувач марки MATECO JLG 4013, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 своєму сину ОСОБА_3 .
Згідно повідомлення Головного управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області №22/16-14/вих./3934-19 від 29.08.2019 року навантажувач МАТЕСО був зареєстрований та знятий з обліку 16.07.2015 року для подальшої реєстрації на нового власника.
Згідно звіту № 1388-12/19 про оцінку КТЗ від 09.12.2019 року ринкова вартість навантажувача марки MATECO JLG 4013 становить 711736 грн.
Позивач ОСОБА_1 не надавала свою письмову згоду на відчуження 16.07.2015 року навантажувача MATECO JLG 4013 відповідачем на користь його сина ОСОБА_3 . 
Наведене підтверджується матеріалами справи.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль CHERY EASTAR придбаний подружжям в період шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя, тому позивачка має право на Ѕ його частину, навантажувач придбаний сторонами під час шлюбу за спільні кошти та відчужений відповідачем без її згоди, тому підлягає стягненню з відповідача вартість Ѕ частини відчуженого майна. Автомобіль ЗІЛ 5301 придбаний відповідачем після розірвання шлюбу, а тому не є спільною сумісною власністю подружжя.
Доводи апеляційної скарги про неналежність до спільної сумісної власності сторін автомобіля CHERY EASTAR та навантажувача MATECO JLG 4013 є безпідставними.
Так, відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 СК України).
Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (ч. 1 ст. 65 Сімейного кодексу України).
Згідно ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
Частиною другою статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Згідно з частиною першою статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
За приписами частини першої статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).
Суд першої інстанції  правильно встановив,  що автомобіль CHERY EASTAR, 2008 року випуску, придбаний відповідачем в період шлюбу з позивачкою.
В матеріалах справи дійсно наявна копія біржової угоди від 18.01.2010 року №55320 про придбання автомобіля CHERY EASTAR, 2008 року випуску, за якою покупцем вказаного автомобіля був син відповідача ОСОБА_3 . 
Разом з тим, відповідач не довів достатніми та допустимими доказами, що право власності на цей автомобіль перейшло до нього на підставі договору дарування, а отже, автомобіль є його особистою власністю.
Статтею 60 СК України  встановлено презумпцію спільності майна подружжя, набутого ними у період шлюбу.
Зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Відповідач не спростував презумпцію спільної сумісної власності сторін як подружжя на це майно.
Суд вирішив спір в частині цього автомобіля в межах заявленої позивачкою вимоги про визнання права власності  на Ѕ ідеальну частку автомобіля, що відповідає  принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного статтею 13 ЦПК України і водночас спростовує посилання апелянта на фактичне не вирішення спору між сторонами. 
Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України  від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.
Якщо під час вирішення спору про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не  в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Суд першої інстанції також правильно встановив, що спірний транспортний засіб навантажувач MATECO JLG сторони придбали під час шлюбу і це майно належало до спільної сумісної власності сторін. Так, в матеріалах справи наявна копія нотаріально посвідченої заяви позивачки про надання згоди на придбання цього майна за спільні кошти подружжя і відповідач не довів, що ця згода не була застосована при придбанні майна. 
Відсутність у справі доказів щодо доходів у позивачки (як і доказів щодо доходів відповідача) за змістом ст. 60 СК України не впливає на правильність висновку суду про спільність цього майна подружжя, оскільки відповідачем не спростовано достатніми та допустимими доказами презумпцію спільного майна подружжя. 
16.07.2015 року, в період шлюбу з позивачкою, ОСОБА_2 відчужив навантажувач MATECO JLG 4013 своєму сину ОСОБА_3 .
Згідно з ч.3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження згоди позивачки на відчуження цього майна.
Крім того, сам факт заявлення у позовній заяві від 15.04.2019 року вимоги про визнання права власності на Ѕ ідеальну частину навантажувача та зміна предмета позову у червні 2019 року (стягнення грошової компенсації вартості Ѕ частини навантажувача у зв`язку з його відчуженням відповідачем) цілком підтверджує ту обставину, що позивачка дізналася про його продаж лише в ході розгляду вказаної справи судом.
Наведене цілком спростовує твердження апелянта про те, що кошти від продажу навантажувача використані в інтересах сім`ї. 
Відтак позивачка має право на отримання компенсації вартості Ѕ частини цього майна, яке було відчужене без її згоди і не в її інтересах. 
Обговорюючи доводи апеляційної скарги щодо недопустимості представленого позивачкою доказу на підтвердження вартості навантажувача, апеляційний суд приймає до уваги таке. 
Згідно висновку суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_4 , який діяв на підставі Сертифіката Фонду держмайна України № 541/18 від 03.07.2018 року №1388-12/19 ринкова вартість універсального телескопічного навантажувача MATECO JLG 4013, 2007 року випуску, становить 711736 грн. Зі змісту зазначеного висновку вбачається, що оцінку навантажувача проведено із застосуванням порівняльного підходу, заснованому на аналізі цін на ідентичні транспортні засоби. Оскільки навантажувач вибув із володіння сторін і належить на праві власності іншій особі, оцінювач мав обмежений доступ до транспортного засобу і на підставі його зовнішнього огляду констатував, що ТЗ в комплектному стані, має значні подряпини пофарбувань по всьому корпусу, резина – протектори в доброму стані, але має незначні порізи; задній правий стопліхтар пошкоджений, що підтверджується і додатками до висновку (а.с. 123-133). 
В свою чергу стороною відповідача не представлено достатніх та допустимих доказів на спростування даних вказаного висновку. 
Так, згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи від 07.07.2021 року № 2364/20-26, призначеної за клопотанням відповідача апеляційним судом, ринкова вартість навантажувача MATECO JLG 4013, 2007 року випуску, заводський номер НОМЕР_7 , двигун № НОМЕР_11 на час проведення експертизи, в технічно несправному стані, може складати 484833,20 грн.
Отже, вказаний висновок експерта сформульований у вигляді припущення, а не в категоричній формі, а відтак не є допустимим доказом на підтвердження ринкової вартості навантажувача і не приймається апеляційним судом до уваги. 
В свою чергу представник апелянта адвокат Мелекесцев О.І., як і апелянт, не заявляли клопотання про призначення повторної експертизи відповідно до ч. 2 ст. 113 ЦПК України.
Апеляційний суд не бере до уваги наданий представником відповідача лист Головного управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області №18/1/1883 від 15.05.2020 року, за яким ОСОБА_2 спірний навантажувач MATECO 06.06.2011 року придбав за ціною 20000 грн., як такий, що суперечить листу ГУ Держпродспоживслужби від 30.10.2019 року про відсутність документів, які стали підставою для реєстрації машини за відповідачем (а.с. 204, т.1).
Водночас ціна придбання навантажувача не має значення, оскільки згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України  від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
За таких обставин, з врахуванням принципу змагальності сторін, апеляційний суд констатує, що стороною відповідача не спростовано вартість навантажувача, визначену звітом суб`єкта оціночної діяльності №1388-12/19 від 09.12.2019 року .
З врахуванням норми ч.1 ст. 72 СК України, за якою позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності, встановлених обставин справи, суд правильно вказав про відсутність підстав для застосування позовної давності. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається. 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення  Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 листопада 2021 року.

Судді                                                 Л.М. Грох 

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко