07.12.21
22-ц/812/2185/21
Провадження № 22-ц/812/2185/21                        
                                                                               
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року                                             м. Миколаїв
                                                                                  справа № 487/2323/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого Тищук Н. О.,
       суддів Кушнірової Т. Б., Лівінського І. В., 
       із секретарем Колосовою О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
адвоката Нечая Олександра Дмитровича
подану в інтересах ОСОБА_1 
на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва, постановлену 01 листопада 2021 року суддею Сухаревич З.М. в приміщенні цього ж суду, (повний текст рішення складено 03 листопада 2021 року), у справі за скаргою 
ОСОБА_1 на дії
приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області
Куліченка Дмитра Олександровича,
У С Т А Н О В И В:
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася із скаргою на рішення приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О., в якій просила визнати неправомірним його рішення від 04.10.2021 року про відмову у знятті арешту з рахунку та зобов`язати його винести постанову про зняття арешту з належного їй карткового рахунку, відкритого у АТ КБ «ПриватБанк».
Скарга мотивована тим, що в рамках виконавчого провадження № 66585538 приватним виконавцем 20.08.2021 року винесено постанову про арешт її коштів як боржника. Цією постановою накладено арешт на розрахункову картку, відкриту у АТ КБ «ПриватБанк». На її заяву про зняття арешту у зв`язку з тим, що картка має спеціальний режим використання – призначена для виплати заробітної плати, приватний виконавець листом від 04.10.2021 відмовив у знятті арешту, пославшись на те, що спеціального режиму використання не вбачає. При цьому виконавець не зазначив, які саме документи необхідно подати для підтвердження спеціального режиму використання та зняття арешту.
У поданих запереченнях приватний виконавець у задоволенні скарги просив відмовити, посилаючись на те, що боржницею не додано документального підтвердження спеціального режиму використання картки, копії виписок з рахунку є скороченими та не відображають всього руху коштів, не містять жодних відомостей про те, що звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Посилався на висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 листопада 2021 року у задоволенні скарги відмовлено. Ухвала мотивована тим, що картковий рахунок боржниці не є рахунком зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на який заборонено законом та тим, що після зарахування на рахунок кошти втрачають свій цільовий статус (пенсія, соціальна виплата, тощо) та стають власністю отримувача.
В апеляційній скарзі представник заявниці просив ухвалу скасувати та задовольнити скаргу, посилаючись на помилковість висновку суду першої інстанції про недоведеність спеціального режиму картки. Крім цього зазначав, що накладення арешту на картку, на яку надходить заробітна плата ОСОБА_1 порушує її конституційні права, оскільки з її заробітної плати і без того відраховується 20 % на погашення боргу, а накладений арешт позбавляє її можливості користуватись рештою заробітної плати, тоді, як на її утриманні знаходяться діти. Крім цього вважав неправомірним подання приватним виконавцем заперечень на скаргу у період, коли його діяльність була зупинена.
У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду – без змін.
В судове засідання апеляційного суду з`явились представник заявниці та представник приватного виконавця.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.09.2020 року частково задоволено позов ТОВ «ФК «ПРЕМІУМ АКТИВ» до ОСОБА_1 та стягнуто 95 103, 55 грн. кредитної заборгованості (а.с. 59-61).
29.01.2021 року видано виконавчий лист, за яким 20.08.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченком Д.О. відкрито виконавче провадження (а.с. 100-101,104-105).
Цього ж дня приватним виконавцем у межах виконавчого провадження № 66585538 накладено арешт на майно та кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (а.с. 107-108, 109-110).
Протягом вересня 2021 року ОСОБА_1 тричі зверталась до приватного виконавця з заявами про зняття арешту з карткового рахунку, на який надходить заробітна плата.
Листом від 04.10.2021 року приватний виконавець Куліченко Д.О. відмовив у знятті арешту з рахунку з посиланням на відсутність інформації про спеціальний статус рахунку.
Відповідно до статті 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі орган і в і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно пункту 7 частини третьої статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Статтею 56 цього Закону передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, в т.ч., шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Європейський суд з прав людини вказує, що "право на суд" було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (рішення у справі "Горнсбі проти Греції", заява № 18357/91, від 19 березня 1997 року).
Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження".
Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України "Про виконавче провадження").
Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.
Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу.
Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-535цс15.
Велика Палата Верховного Суду від зазначеного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах не відступала.
З установлених судом обставин вбачається, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. від 20 серпня 2021 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках банківських установ на ім`я ОСОБА_1 , зокрема, арештовано грошові кошти, які знаходяться на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «ПРИВАТБАНК та використовується для виплати заробітної плати Головним управлінням поліції в Миколаївській області (а. с. 73-74).
Наведені обставини підтверджуються довідкою-випискою виданою АТ КБ «ПриватБанк» від 06 вересня 2021 року за карткою № НОМЕР_1 , сформованою за період з 31 березня по 30 серпня 2019 року (а. с. 128 - 129).
Із змісту постанови приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. від 20 серпня 2021 року про накладення арешту на кошти боржника вбачається, що приватний виконавець визначив банківським установам порядок її виконання, із застереженням щодо накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення, на які заборонено законом та які належать боржнику.
АТ КБ «ПриватБанк», на яке нормами статті 52 Закону № 1404-VIII покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунку № НОМЕР_1 виконало. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.
За таких обставин, рахунок № НОМЕР_1 не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат тощо), та набули статусу вкладу.
Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.
Отже, арешт на рахунок боржника не унеможливлює отримання заробітної плати ним за його бажанням, готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу).
Такі висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року, у справі № 905/361/19 (провадження 12-28гс20), а також постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 756/1927/16-ц(провадження № 61-10611св20) та від 24 лютого 2021 року у справі № 756/1927/15-ц (провадження № 61-14725св20), від 02 серпня 2021 року у справі № 711/841/14-ц (провадження № 61-8612св21).
Матеріали справи не містять інших доказів, які б свідчили про спеціальне призначення рахунку, що визначений, як такий нормами чинного законодавства.
Встановивши, що дії державного виконавця, пов`язані з накладенням арешту на кошти боржниці ОСОБА_1 , проводились із дотриманням норм чинного законодавства у рамках виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ПРЕМІУМ АКТИВ» заборгованості з карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», який не є рахунком зі спеціальним режимом використання, а є поточним рахунком та призначений для отримання заробітної плати, та на який може бути зарахована будь-яка інша виплата (переказ), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги боржниці у виконавчому провадженні.
Не впливають на висновки суду і посилання апелянта на те, що заперечення на скаргу подані приватним виконавцем у той час, коли його діяльність була зупинена, оскільки вони подані на виконання ухвали суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, постановленої судом 30 квітня 2020 року. Тобто приватний виконавець реалізовував свої права, передбачені ЦПК, як учасник судового процесу.
Також слід зазначити, що скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 ЦПК України, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. 
Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі № 340/10818/19, як на таку, що постановлена у справі з подібними правовідносинами, не заслуговують на увагу оскільки є помилковими. 
Так, Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16 та від 25 квітня 2018 року у справі № 910/24257/16 подібність правовідносин визначає як тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкти та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм, зокрема часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.
У справі, яка розглядається, предметом спору є належний фізичній особі картковий рахунок, на який зараховується заробітна плата та можуть бути зараховані будь які інші виплати (перекази), тоді як у справі, на яку посилається апелянт, предметом спору є рахунок юридичної особи роботодавця - боржника, який використовується для виплати заробітної плати працівникам та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині ухвали суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам закону та підстави для її скасування відсутні.
За такого не підлягають розподілу і понесені заявницею судові витрати.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника заявниці ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва 01 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня  прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.

Головуючий                                        Н.О.Тищук

Судді:                                                Т.Б.Кушнірова
       І.В.Лівінський                
       
---------------------------------
Повну постанову складено 9 грудня 2021 року