ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року 
м. Черкаси   

Справа № 705/1708/21		
Провадження № 22-ц/821/1808/21		
категорія: 305000000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І.,  
суддів: Карпенко О. В., Нерушак Л. В.,
секретаря – Захарченко А. Д.,
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач –  ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про порушення особистого простору, у складі: головуючого судді Єщенко О. І., 

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2  про порушення особистого простору. 
Позовні вимоги мотивував тим, що по договору дарування від 27.05.1994 квартира по АДРЕСА_1 належить двом співвласникам без поділу для спільного проживання однією сім`єю родичів за походженням. Квартира складається із кількох жилих неізольованих кімнат, зв`язаних підсобним приміщенням – єдиною кухнею, коридором та інше і по технічним, і по санітарним вимогам не допускає окреме проживання різних сімей або одиноких осіб різної статі. Члени сім`ї, які проживають разом, діють виключно за взаємною згодою відповідно до Цивільного кодексу України, а перехід частки до іншої особи проходить шляхом передачі права користування. 
Зазначає, що в 2017 році частка попереднього співвласника була передана ОСОБА_2 в обсягах договору дарування від 27.05.1994, що привело до обмежень його особистого простору. ОСОБА_2 діє не в спільних інтересах, без його згоди змінює порядок користування, руйнує перегородки, грубо порушує його особисті немайнові права і виявляє нездатність до розумного ведення справ.
Просив суд припинити дії ОСОБА_2 , яка порушує його особистий простір і зловживає правами в інших формах. Стягнути з відповідача судовий збір.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 серпня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що позивач, вільний у способі доказування своїх позовних вимог та наданні доказів, таким правом скористався, при цьому не надав суду достатніх та належних доказів, які б підтверджували обставини, викладені в позовній заяві. За викладеного суд позбавлений можливості оцінити доводи позивача і таким чином дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.
У серпні 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить суд скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 серпня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким залишити позов без розгляду за ст. 257 ЦПК України. Судовий збір стягнути з відповідача в дохід державного бюджету.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом порушені норми процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що згідно ст. 183, 185, 187, 200, 257 ЦПК України позов підлягав залишенню без розгляду.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження, а ухвалою Черкаського апеляційного суду від 18 жовтня 2021 року справу призначено до розгляду на 26 жовтня 2021 року на 10:45 год. з повідомленням учасників справи про дату, час та місце розгляду справи.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом ст. ст. 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.
Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, який встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 2 ст. 5 ЦПК України).
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Звертаючись до суду першої інстанції із даним позовом, ОСОБА_1 просив суд припинити дії ОСОБА_2 , яка порушує його особистий простір та зловживає правом в інших формах. 
Згідно з договором дарування від 27.05.1994, ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_4 та ОСОБА_1 прийняли в дар кожен у рівних долях належну ОСОБА_3 1/3 частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с. 3).
З матеріалів справи вбачається, що за договором дарування від 27 травня 1994 року ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_4 та ОСОБА_1 прийняли в дар кожен в рівних частках належну ОСОБА_3 1/3 частину будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с. 3).
Тобто, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 27 травня 1994 року, у відповідності до ч. 1 ст. 356 ЦК України, стали власниками частини вказаного будинку на праві спільної часткової власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Стаття 361 ЦК України визначає, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Згідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вказав у позовній заяві, що в 2017 році частина попереднього співвласника була передана ОСОБА_2 в обсягах договору дарування від 27.05.1994, що і призвело до обмежень його особистого простору. Відповідач без його згоди змінює порядок користування, руйнує перегородки, грубо порушує його особисті немайнові права і виявляє нездатність до розумного ведення справ.
В підтвердження заявлених позовних вимог ОСОБА_1 до позовної заяви додано лише договір дарування частини будинку АДРЕСА_2 від 27.05.1994, укладений між дарителем ОСОБА_3 та обдарованими ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . 
Водночас, ОСОБА_1 не є стороною договору дарування від 29 серпня 2017 року та не надав жодного доказу, що вказаним договором порушені його права чи права інших співвласників будинку, яких він не зазначав при визначенні кола сторін.
Крім того, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач чинить дії спрямовані на зміну порядку користування спільною частиною будинку чи руйнування перегородок, що вірно зазначено судом першої інстанції.
Апеляційний суд враховує, що подання доказів визначено ст. 83 ЦПК України, так сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Зокрема, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано, причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. При цьому, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи.
Проте, звертаючись в суд з позовом, ОСОБА_1 не надав жодного доказу як на підтвердження своїх позовних вимог, так і не зазначав про неможливість отримання будь-яких доказів, не заявляв жодних клопотань про їх витребування у відповідності до вимог ст. 84 ЦПК України, яка регламентує витребування доказів.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
За ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Згідно з нормами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У ч. 1 с. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Щодо посилання скаржника ОСОБА_1 на те, що суд повинен був залишити позов без розгляду з підстав не надання доказів в підтвердження позовних вимог, то апеляційний суд зазначає наступне.
Статтею 257 ЦПК України передбачено чіткий та вичерпний перелік підстав для залишення позову без розгляду. ОСОБА_1 , згідно п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, до початку розгляду справи по суті не подав заяву про залишення позову без розгляду, тому суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про можливість розгляду позовних вимог ОСОБА_1 по суті, адже жодна з інших передбачених ст. 257 ЦПК України підстав для залишення позовної заяви без розгляду, на час ухвалення судом рішення, була відсутня.
Суд першої інстанції, за визначеного позивачем кола учасників справи, відмовив у задоволенні позову з підстав недоведеності позовних вимог, що не призвело до неправильного вирішення спору, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду.
Відносно вимоги апеляційної скарги про залишення позову без розгляду апеляційний суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст. 377 ЦПК України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Як зазначалось, ст. 257 ЦПК України передбачено чіткий та вичерпний перелік підстав для залишення позову без розгляду. Підстави для залишення позовних вимог ОСОБА_1 без розгляду, за наслідками апеляційного перегляду, визначені процесуальним законом, відсутні.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу і на те, що згідно ч. 1 ст. 373 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, підстави для скасування або зміни постановленого судом першої інстанції рішення відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Текст постанови складено 26 жовтня 2021 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко 

Л. В. Нерушак