УХВАЛА

26 жовтня 2021 року 
м. Київ
справа № 640/10797/20
адміністративне провадження № К/9901/36468/21
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської обласної прокуратури, Другої кадрової комісії Офісу Генерального прокурора, за участю третьої особи - Офісу Генерального прокурора, про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
В С Т А Н О В И В:
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Київської обласної прокуратури, Другої кадрової комісії Офісу Генерального прокурора (далі - Кадрова комісія №2), в якому просила визнати протиправним та скасування рішення Кадрової комісії від 02 квітня 2020 року №46 про неуспішне проходження нею, як прокурором відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Київської області, атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Київської області від 17 квітня 2020 року №158к про звільнення її з посади прокурора відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Київської області та органів прокуратури з 22 квітня 2020   року; поновити на займаній посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Кадрової комісії №2 від 02 квітня 2020 року №46 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора». Визнано протиправним та скасовано наказ Прокуратури Київської області від 17 квітня 2020 року №158к. Поновлено ОСОБА_1 в Київській обласній прокуратурі на посаді рівнозначній тій, яку вона обіймала на момент звільнення, а саме посаді прокурора відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Київської області та органах прокуратури, з 22 квітня 2020 року. Стягнуто з Київської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 259   331,46 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та відмовлено в позові в цій частині.  
05 жовтня 2021 року ОСОБА_1 надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року. Заявник, посилаючись на пункти 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України та неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення ним норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції у скасованій частині. 
Предметом спору у цій справі є правомірність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурора та наказу про звільнення прокурора з цих підстав з органів прокуратури.
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. 
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328     цього Кодексу підстави (підстав). 
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.
Підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник, зокрема, зазначив застосуванням судом апеляційної інстанції норми права без урахування висновків щодо її застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановs Верховного Суду у справі №815/1554/17.
Верховний Суд зазначає, що відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом сформований висновок щодо її застосування у подібних правовідносинах та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.
Заявник, зокрема, послався на незастосування апеляційним судом висновку Верховного Суду у справі №815/1554/17, проте яку саме норму неправильно застосовано судами у супереч такому висновку Верховного Суду заявник конкретно не зазначив, а лише  зазначив про відсутність конкретизації  підстави її звільнення у наказі, що породжує для неї негативні наслідки у вигляді стану юридичної невизначеності.
Крім того, ОСОБА_1 послалася на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування пункту 9  частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру»  на виконання вимог підпункту 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону від 19 вересня 2019   року №113-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі - Закон №113-ІХ). 
Проте, загальні посилання заявника на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 9  частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та положень підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ Закону №113-ІХ також не є підставою для відкриття касаційного провадження, оскільки ОСОБА_1 не наведено обґрунтованих підстав як саме висновок Верховного Суду щодо застосування цих норм може вплинути на розгляд цієї справи, за обставин, установлених судами у цій справі. Водночас зазначивши про ці норми заявник не виклала їх у взаємозв`язку у контексті індивідуальних обставин цієї справи. 
Верховний Суд також не приймає доводи ОСОБА_1 щодо винятковості цієї справи та її фундаментального значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки такі мотиви не є самостійною підставою для касаційного оскарження зазначених судових рішень у цій справі, так як за нормами частини п`ятої статті 328 КАС України такі аргументи необхідно додатково зазначати виключно у разі оскарження судових рішень, перегляд яких у Верховному Суді не передбачено нормами КАС України. 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до цитування норм законодавства, наведення прикладів судових рішень у інших справах і загальних посилань на правові позиції Європейського суду з прав людини щодо принципу юридичноїх визначеності, однак посилаючись на положення Закону №113-ІХ та норм Кодексу законів про працю України, заявник не виклала їх у взаємозв`язку з обставинами справи та у контексті її індивідуальних ознак, обмежившись загальними фразами щодо правової визначеності та невідповідності судових рішень приписам статті 242 КАС України.
Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, проте решта аргументів скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції  щодо оцінки обставин цієї справи та переоцінки доказів.
Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Проста констатація самого факту наявності або відсутності висновку у постанові Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах не є достатньою підставою для обґрунтування касаційної скарги, оскільки вимагає визначення норми права, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/ не застосування цієї норми права.
Тому, лише загальні посилання на відсутність висновку Верховного Суду та невідповідність судових рішень висновкам Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської обласної прокуратури, Другої кадрової комісії Офісу Генерального прокурора, за участю третьої особи - Офісу Генерального прокурора, про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернути особі, яка її подала.
2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.    
Суддя                                                                                                                              С.А. Уханенко