ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

24 листопада 2021 року 	м. Дніпро	справа № 340/1927/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,     
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,      
          розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2019 р. (суддя Притула К.М.)  в адміністративній справі № 340/1927/19 за позовом ОСОБА_1    до Головного управління ДПС у Кіровоградській області,   про скасування податкової вимоги,- 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулося до суду із адміністративним позовом визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №27054-52 від 08.05.2019, винесену Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області.   
В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що спірна вимога суперечить приписам податкового законодавства, оскільки у відповідача відсутні правові підстави для вжиття заходів щодо стягнення податкового боргу, а відтак і прийняття вимоги.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2019 р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами загального позовного провадження,  позов задоволено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2020 р. рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення по відмову у задоволенні позову.
          Постановою Верховного Суду від 11 травня 2021 р. постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2020  скасовано, справу направлено на  новий розгляд до Третього апеляційного адміністративного суду.
          Таким чином, в апеляційному порядку здійснюється перегляд постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року., якою позовні вимоги ОСОБА_1    задоволено.
          В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати спірну постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що за даними інтегрованої картки платника податків у позивача існує борг з податку на додану вартість, що виник у зв`язку з нарахуванням податкових зобов`язань податковими повідомленнями-рішеннями, які є узгодженими, у загальному розмірі 873 439,66 грн. та з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 82154,85грн.        
При повторному апеляційному перегляді справи позивачем надані додаткові письмові пояснення та обґрунтування по справі, в яких позивач просить залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.
          У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги. Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.
          Судом у відповідності до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України здійснено процесуальне правонаступництво відповідача у справі - Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області.
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом першої інстанції встановлено наступні обставини:
За даними інтегрованої картки платника податків за позивачем рахується податковий борг з податку на додану вартість у загальному розмірі 873 439,66 грн. та з податку на доходи фізичних осіб на суму 82154,85 грн., що виник у 2017-2018 роках у зв`язку з несплатою самостійно задекларованих сум. Сума податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб виникла за рахунок:    1) нарахованих платником самостійно зобов`язань: - у податковій декларації про майновий стан і доходи    від 02 лютого 2017 року № 9268927296    в сумі 16884,41 грн; - у податковій декларації про майновий стан і доходи від 31 січня 2018 року № 9297643303, термін сплати 19 лютого 2018 року в сумі 21600 грн; - нараховано платником самостійно штрафні санкції (уточн. звіт.) за податковою    декларацією про майновий стан і доходи від 20 лютого 2017 року № 9310657265 в сумі 756 грн; - нараховано платником самостійно (уточн. звіт.) по податковій декларації про майновий стан і доходи від 12 лютого 2017 року № 9310687219 в сумі 25 200 грн. 2) пені, нарахованої згідно з підпунктом  129.1.1 статті 129 ПК України  в розмірі 17714,44 грн. За даними інтегрованої картки платника борг з податку на додану вартість виник, починаючи з листопада 2015 року, у зв`язку з несплатою самостійно задекларованих позивачем сум зобов`язань і станом на 31 грудня 2018 року розмір заборгованості склав 877 397,75 грн. Поточні платежі, які самостійно сплачував позивач, направлялися контролюючим органом на погашення вже існуючої заборгованості зі сплати штрафних санкцій, пені та нарахованих зобов`язань.    Враховуючи наявність у платника податкового боргу, відповідачем сформовано та направлено позивачу податкову вимогу від 8 травня 2019 року №27054-52 на суму 955 594,51 грн.
          Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність спірної податкової вимоги, оскільки суми заборгованості з податку на доходи фізичних осіб були визначені як безнадійний податковий борг та списані, що підтверджено рішенням №6367-52 від 18 лютого 2019 року; попередня податкова вимога від 18 листопада 2015 року №5273-23 була самостійно відкликана, податковий орган повинен був внести зміни до облікових даних платника податків та анулювати борг з податку на додану вартість, чого зроблено не було. Судом також враховано, що в постанові Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року (справа №п/811/1521/16) визначено, що податкова вимога Кіровоградської ОДПІ від 18    листопада 2015 року за №5273-23 вважається відкликаною з 19 січня 2016 року.
Верховним Судом в результаті перегляду справи в касаційному порядку встановлено, що згідно з даними роздруківки з інтегрованої картки платника податків позивач станом на початок 2017 року мав заборгованість    339227 грн.; декларуючи    у лютому 2017 року податкові зобов`язання з податку на додану вартість, у розмірі 18090 грн, мав заборгованість у розмірі 335804,91 грн, сплативши у 2017 році 21641,46 грн у позивача    лишилась заборгованість 340265,32    грн.; декларуючи податкові зобов`язання у лютому 2018 року у розмірі    21600 грн, мав заборгованість у розмірі 335657,7 грн., сплативши у 2017 році    21600 грн., у нього лишилась заборгованість у розмірі    347840,57    грн; отримавши рішення про прощення (списання)/визнання безнадійною    заборгованості від 18 лютого 2019 року та сплативши 1020 грн, сума заборгованості з податку на доходи фізичних осіб становила 59824,35 грн. (включаючи пеню); збільшив на підставі декларацій від 20 та 21 лютого 2019 року податкові зобов`язання    на    25956 грн у зв`язку із чим заборгованість його становила 85 780, 35 грн (включаючи пеню);11 квітня сплатив 5000 грн. При цьому станом на 8 травня 2019 року (дата прийняття спірної вимоги) заборгованість податку на доходи фізичних осіб становила    82154,85 грн (включаючи пеню).
Верховний Суд в якості підстави для скасування постанови суду апеляційної інстанції вказав на те, що останній не перевірив твердження сторін щодо підстав виникнення податкового боргу (до складу якого включена пеня), що зазначений у спірній податковій вимозі; не надав правової оцінки важливим доводам Позивача, якими останній обґрунтовував вимоги, зокрема щодо відкликання податкового повідомлення- рішення (на підставі якого, на його думку виник податковий борг з податку на доходи фізичних осіб) та неналежного відображення Відповідачем в інформаційних даних    інформації про відкликання такого .
У постанові від 25 лютого 2020 року    у справі    №560/1732/19, Верховний Суд зазначив, що визначальним для вирішення подібних справ є дослідження та встановлення моменту узгодженості грошових зобов`язань платника, факту їх сплати чи несплати у строки, передбачені  Податковим кодексом України, а також моменту, з якого починається нарахування пені. Несплата узгоджених сум грошових зобов`язань у встановлений законом строк, є передумовою для нарахування пені, несплачені суми якої разом із сумами грошових зобов`язань та штрафних (фінансових) санкцій, є податковим боргом платника податків.
Колегія суддів зазначає, що перевірка правильності висновків суду першої інстанції має бути здійснена з урахуванням вимог частини 5 статті   353 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, підстави виникнення податкового боргу та винесення податкової вимоги визначаються положеннями  Податкового кодексу України  (надалі також -  ПК України; тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Положення пункту  14.1 статті 14 ПК України  дають визначення таких понять як податковий борг, податкове зобов`язання та податкова вимога. Так, за змістом підпункту  14.1.153 пункту 14.1 статті 14 ПК України  податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу. Відповідно до підпункту  14.1.175 пункту 14.1 статі 14 ПК України  податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. Згідно з підпунктом  14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України  податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк). У разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків (пункт  59.1 статті 59    ПК України).
          Як передбачено пунктом  59.3 статті 59    ПК України, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу. Податкова вимога, за змістом пункту  59.4 статті 59 ПК України, надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Сукупність наведених норм дає підстави для висновку про те, що податкова вимога, як документ, за яким податковий орган вимагає сплатити податковий борг, повинна містити, зокрема,    дані про дійсний факт виникнення грошового зобов`язання.
          Так, при повторному перегляді справи в апеляційному порядку, позивачем до суду апеляційної інстанції надано рішення ГУ ДПС у Кіровоградській області від 20.05.2020 №22361-52 про списання безнадійного податкового боргу з ПДВ на суму 360895,10 грн. Оскільки цей податковий борг виник на підставі податкового повідомлення-рішення №0004630171 від 21.11.2012, його списання, як безнадійного, мало бути здійснено відповідачем ще у 2016 році, тобто до прийняття спірної вимоги. Крім того, як зазначив суд першої інстанції, суми заборгованості з податку на доходи фізичних осіб були визначені як безнадійний податковий борг та списані, що підтверджено рішенням №6367-52 від 18 лютого 2019 року; попередня податкова вимога від 18 листопада 2015 року №5273-23 була самостійно відкликана, відтак, податковий орган повинен був внести зміни до облікових даних платника податків та анулювати борг з податку на додану вартість, чого зроблено не було.
          Зважаючи на те, що у спірній вимозі суми зазначені суми безнадійного податкового боргу, остання не може вважатись правомірною.
Колегія суддів звертає увагу, що скасування в судовому порядку податкової вимоги №27054-52 від 08.05.2019 не є списанням податкового боргу та не звільняє позивача, як платника податків, від обов`язку його погашення, не обмежує контролюючий орган у реалізації повноважень щодо визначення узгодженої суми податкових зобов`язань, сформувавши відповідну податкову вимогу.
Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області - залишити без задоволення.
          Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2019 р.  в адміністративній справі № 340/1927/19 - залишити без змін.
                    Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 24 листопада 2021 р. і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
          Повний текст постанови складено 03 грудня 2021 р.           
  
Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук