УХВАЛА

10 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 280/9754/20
адміністративне провадження № К/9901/38041/21  
Суддя Верховного Суду  у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В.Е., 
перевіривши касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року   
та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2021 року у  справі №  280/9754/20 за позовом ОСОБА_1 до  Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, Державної судової адміністрації України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області  про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, Державної судової адміністрації України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області  , в якому просив:
- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 28.08.2020 (за винятком днів відпустки) із застуванням обмеження, визначеного статтею 29  Закону України  Про Державний бюджет України на 2020 рік;
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області провести перерахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 18.04.2020 по 28.08.2020 (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до статті 130 Конституції України  та статті 135 Закону України  Про судоустрій і статус суддів, та виплатити недоотриману її частину.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від  07 липня 2021 року, позов задоволено частково.
Стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 недоплачену суддівську винагороду у сумі 311281 грн. 21 коп. за період з 18.04.2020 по 27.08.2020.
Зобов`язано Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Запорізькій області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати ОСОБА_1 недоплаченої суддівської винагороди у сумі 311281 грн. 21  коп. за період з 18.04.2020 по 27.08.2020.
В іншій частині позовної заяви відмовлено.
В частині стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 суддівської винагороди у межах суми стягнення за один місяць рішення допущено до негайного виконання.
У стягненні на користь позивача судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, співвідповідача відмовлено.
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідачем подано касаційну скаргу до Верховного Суду.
Ухвалами Верховного Суду від 09 серпня 2021 року та від 29 вересня 2021 року касаційні скарги повернуто скаржнику у зв`язку із відсутністю підстав касаційного оскарження.
Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області повторно звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення судів попередніх інстанцій, яку зареєстровано 21 жовтня 2021 року.
За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Так, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися, а також зазначити, в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів, та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити відповідні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
У тексті касаційної скарги заявник указує, що підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі є пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Так, скаржник зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду адміністративної справи №280/9754/20 не враховано висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 340/1916/90, щодо необхідності застосування бюджетного законодавства під час нарахування та виплати суддівської винагороди, не встановлено правового статусу Державної судової адміністрації  України (через призму її компетентності щодо розпорядження бюджетними коштами, виділеними на фінансування  судів) у застосуванні обмежень при виплаті суддівської винагороди, передбачених частиною першою, третьою статті 29 Закону №294-ІХ (зі змінами внесеними Законом 553-ІХ), не встановлено обставини, які підлягали встановленню та доказуванню, а також правомірність обрання такого чи іншого способу захисту інтересів позивача в аналогічних справах, внаслідок чого судами без повного з`ясування обставин у справі та вивчення доказів по справі прийнято незаконні та необґрунтовані судові рішення.  
Вказані доводи відповідача свідчать про довільне та вибіркове тлумачення Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області постанови Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 340/1916/20 та не підтверджують, що викладені ним висновки не враховані судами першої та  апеляційної інстанцій при ухваленні постанови.
Також підставою перегляду оскаржуваних судових рішень скаржник зазначає неврахування судами попередніх інстанції під час розгляду справи висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 05 серпня 2021 року у справі №560/6212/20, від 29 липня 2021 року у справі №340/1727/20, від 28 липня 2021 року у справі №340/1901/20, від 28 липня 2021 року у справі №160/6740/20, , правовідносини у яких є подібними правовідносинам у даній справі.
Верховний Суд зазначає, що відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої  статті 328 КАС України  можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.
Однак, заявник, пославшись на незастосування судами висновків Верховного Суду у справах №560/6212/20, №340/1727/20, №340/1901/20, №160/6740/20, не зазначив, яку саме норму права застосовано судами у супереч висновку Верховного Суду. 
З огляду на викладене, Суд вважає безпідставним посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження.
Також у тексті касаційної скарги відповідач указав на необхідність відступлення від позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24 вересня 2020 року у справі №280/788/19, в частині необхідності здійснення Державною судовою адміністрацією України фінансування коштів з єдиного рахунку Державного бюджету України передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів.
Однак, не указав норм права від застосування яких необхідно відступити від раніше викладеного Верховним Судом висновку (пункт 2 частини четвертої  статті 328 КАС України).
Так, відповідно до пункту 2 частини четвертої  статті 328 КАС України  підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо  застосування норми права  у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Відтак, у разі посилання на цей пункт, скаржник має  чітко вказати норму права  щодо застосування якої Верховний Суд має відступити від раніше прийнятого висновку саме у подібних правовідносинах.
Тому Суд відхиляє посилання скаржника на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження.
Посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України  як на підставу касаційного оскарження також є безпідставними, оскільки у разі такого посилання необхідно навести порушені судами норми процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи в сукупності з обґрунтуванням підстав, передбачених частинами другою та третьою  статті 353 КАС України. 
Отже, необхідно зазначити підставу, визначену частинами другою та третьою  статті 353 КАС України, а також обґрунтувати наявність порушення процедури розгляду справи, передбаченої частиною другою  статті 353 КАС України.
Доводи заявника касаційної скарги, що судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права, а саме: не дотримано вимоги статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в частині врахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 23 січня 2019 року у справі №820/2462/17, від 25 липня 2019 року у справі №804/3790/17, від 23 грудня 2019 року у справі №814/1274/17 щодо ретроактивності рішень Конституційного Суду України, що, на думку відповідача, є підставою касаційного оскарження на підставі пункту 4 частини 4 статті 246 КАС України, є безпідставними, оскільки підстави касаційного оскарження судових рішень визначені виключно частиною четвертою статті 328 КАС України.
Доводи скаржника щодо неправильного застосування (незастосування) судом статті 19 Конституції України, частини 2 статті 152 Конституції України, статті 91 Закону України «Про Конституційний суд України», статей 23, 51 Бюджетного кодексу України, частин 1, 3 статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», а також ненадання судами мотивованої оцінки доводам територіального управління з приводу виходу судом першої інстанції за межі позовних вимог, не є належним обгрунтуванням підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини 4 статті 328 КАС України, та не містить підстав, передбачених частинами першою та другою статті 353 КАС України.
Крім того, у тексті касаційної скарги міститься посилання скаржника на обґрунтування своєї позиції у розділах 1 - 4 касаційної скарги.
Водночас Суд зазначає, що у розділах 1 - 4 касаційної скарги скаржником наведено частковий опис обставин справи, процитовано положення  Конституції України,  Бюджетного кодексу України,  Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,    інші нормативно-правові акти, з посиланням на  рішення Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року №    10-р/2020, проте Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Запорізькій області не виклало ці мотиви у взаємозв`язку із обставинами справи та виключними підставами, передбаченими частиною четвертою  статті 328 КАС України.
Окремо Суд звертає увагу, що ухвалами від 09 серпня 2021 року та від 29  вересня 2021 року Верховним Судом роз`яснено скаржнику вимоги щодо форми і  змісту касаційної скарги, яким така має відповідати при викладенні підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою    статті 328 КАС України.
В той же час, звертаючись до суду з касаційною скаргою втретє, відповідач не виправив недоліки касаційної скарги, які були вказані Верховним Судом, що свідчить виключно про формальний підхід до оформлення касаційної скарги та ігнорування скаржником роз`яснень, які йому надавалися Верховним Судом щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судових рішень.
Фактично доводи касаційної скарги зводяться до викладу фактичних обставин справи, цитування норм законодавства, переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені    статтею 341 КАС України.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку. 
За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.
Враховуючи, що касаційна скарга підлягає поверненню на підставі пункту 4 частини 5 статті 332 КАС України, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, зупинення виконання судових рішень та відстрочення сплати судового збору суд не вирішує.
Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2021 року у справі №  280/9754/20 за позовом ОСОБА_1 до  Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, Державної судової адміністрації України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області  про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії    - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                              В. Е. Мацедонська