ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/10296/21 Справа № 212/6634/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М., 
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.
секретар судового засідання - Кислиця І.В.

сторони:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач - Комунальне підприємство «Швидкісний трамвай»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Комунального підприємства "Швидкісний трамвай"на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 01 жовтня 2021 року, яке ухвалене суддею Пустовітом О.Г. в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст рішення складено 01 жовтня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ :

В липні 2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до комунального підприємства "Швидкісний трамвай" про відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю батька.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що його батько ОСОБА_2 працював електромонтером підстанцій з ремонту електроустаткування КП "Швидкісний трамвай". ІНФОРМАЦІЯ_1 при виконанні трудових обов`язків його батько був смертельно травмований від чого помер. Причина нещасного випадку - вплив електричного стуму. Позивач зазначає, що у зв`язку зі смертю батька він переносить моральні страждання, які полягають в тому, що він втратив рідну йому людину, смерть якої є невідновлюваною втратою. Внаслідок смерті батька він перебуває у душевних та психічних стражданнях, тривалий час перебував в стані нервового потрясіння, порушенні душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу та психологічному дискомфорті. Розмір моральної шкоди, оцінює в 300 000 грн., яку просить стягнути з відповідача на користь позивача без урахування утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з КП «Швидкісний трамвай» на користь ОСОБА_1 компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 150 000,00 гривень без урахування утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів та на користь держави судовий збір в розмірі 1500 гривень. В решті позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі, відповідач КП «Швидкісний трамвай», посилаючись на необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення норм матеріального і процесуального права ставить питання про зміну рішення суду та зменшення розміру відшкодування моральної шкоди до 100 000 грн. . 
В мотивування доводів апеляційної скарги представника відповідача зауважує, що судом першої інстанції при визначенні суми відшкодування моральної шкоди, не враховано, що родині загиблого було виплачено грошову компенсацію за завдання моральної шкоди в результаті нещасного випадку. Позивач та його мати особисто були присутні при укладання мирової угоди та визначенні розміру моральної шкоди. 
Судом не взято до уваги, обставини нещасного випадку та акт спеціального розслідування нещасного випадку на виробництві, відповідно до висновків якого, нещасний випадок стався також і з вини позивача, який порушив вимоги п. 3.1.2 гл.3.1, п.3.5.2 гл. 3.5 розділу 3 НПАОП 40.1-1.21-98 «Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів»,п.п. 1.7.2; 1.7.6 розд І Інструкції з охорони праці № 175 для електромонтерів з ремонту (та обслуговування) електроустаткування тягових підстанцій».
Визначений судом розмір моральної шкоди, значно завищеним, таким, що не відповідає принципу розумності, виваженості та справедливості.
Судом першої інстанції не дотримано принципів справедливості та рівності всіх членів родини, оскільки судом не прийнято до уваги ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23.03.2021 року про сплату дружині загиблого ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача КП «Швидкісний трамвай» - Котович Д.В., який підтримав доводи апеляційної скарги просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача, підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 працював електромонтером підстанцій з ремонту електроустаткування КП "Швидкісний трамвай"
ОСОБА_2 є батьком позивача ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 (а.с. 28).
Під час виконання трудових обов`язків ІНФОРМАЦІЯ_1 з єлектромонтером тягових підстанцій з ремонту електроустаткування КП "Швидкісний трамвай! ОСОБА_2 , стався нещасний випадок, в результаті якого ОСОБА_2 помер.
Згідно п. 4 Акту спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-1/П від 07 серпня 2020 року нещасний випадок стався з таких обставин: Працюючи в зміну з 8 год. 00 хв. до 16 год. 45 хв. ІНФОРМАЦІЯ_1, електромонтер тягових підстанцій з ремонту електроустаткування ОСОБА_2 , прибув в приміщення майстерень депо №1 КП «Швидкісний трамвай», де майстер тягових підстанцій ОСОБА_4 довела до нього наряд на зміну.Згідно «Журналу видачі нарядів пі дільниці тягових підстанцій депо№1», ОСОБА_2 разом з електромонтерами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повинні були виконувати перевірку оперативних ланцюгів Агрегата №3 на тяговій підстанції N925. Після прибуття бригади на підстанцію №25 - електромонтер ОСОБА_7 оформила в «Журналі звіту робіт по нарядам та розпорядженням» розпорядження на перевірку оперативних ланцюгів агрегату №3 ремонтною бригадою ОСОБА_2 , але не зазначила конкретне місце виконання робіт при перевірці ланцюгів та які операції необхідно виконувати з комутаційними апаратами (включити чи виключити). ОСОБА_4 на дані помилки увагу не звернула, (про це свідчить її підпис у журналі). ОСОБА_7 зателефонувала енергодиспетчеру КП «Швидкісний трамвай» ОСОБА_8 та отримала від неї дозвіл на підготовку робочого місця та обліковий номер розпорядження №94., який передбачав вивід електрообладнання у ремонт. Але ОСОБА_8 віддала це розпорядження без отримання від адміністративно-технічного персоналу заявки на відключення електрообладнання «Агрегату №3», а також без видачі ОСОБА_7 розпорядження на складання бланку - перемикань для підготовки робочого місця і визначення особи, яка контролює хід перемикань за бланком перемикань. Згідно «Журналу обліку робіт за нарядами та розпорядженнями» допуск бригади здійснено об 09 год. 05 хв. Після допуску бригада приступила до робіт. Під час виконання робіт ОСОБА_2 попередивши членів бригади - покинув робоче місце. Приблизно о 09 год. 55 хв. ОСОБА_4 та члени бригади спустилися з другого поверху та зайшли в приміщення РУ- 6 кВ і побачили ОСОБА_2 на дерев`яній підставці. Він протягував руку в середину камери. Через деякий час в камері виникло іскріння і ОСОБА_2 почав падати з дерев`яної підставки правим боком на підлогу. Після падіння ОСОБА_2 був у несвідомому стані, тому майстер ОСОБА_4 викликала швидку допомогу, а ОСОБА_6 та ОСОБА_7 стали робити йому штучне дихання та непрямий масаж серця. Згідно картки виїзду КЗ «Криворізька станція швидкої допомоги» ДОР», медична бригада прибула на ПС 325 об 10 год. 02 хв. та зафіксувала смерть ОСОБА_2 ..
В п. 7 Акту форми Н-1 про розслідування нещасного випадку від 07.08.2020 року зазначено, що нещасний випадок з електромонтером тягових підстанцій з ремонту електроустаткування КП "Швидкісний трамвай" ОСОБА_2 визнано пов`язаного з виробництвом.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 , перебував у трудових відносинах з відповідачем і смерть його настала на виробництві під час виконання трудових обов`язків.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Частинам 3 та 4 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.
Відповідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві.
Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
Як вбачається з матеріалів справи, батько позивача загинув під час виконання трудових обов`язків.
Внаслідок смерті батька позивачу завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він втратив рідну йому людину, смерть батька призвела до того, що позивач внаслідок смерті батька він перебуває у душевних та психічних стражданнях, тривалий час перебував в стані нервового потрясіння, порушенні душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу та психологічному дискомфорті. .
Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу заподіяно моральну шкоду і він має право на її відшкодування.
При цьому, суд першої інстанції правильно виходив з того, що втрата батька завдає позивачу фізичного болю та душевних страждань. 
Як вбачається з матеріалів справи, факт смерті потерпілого ОСОБА_2 від нещасного випадку встановлений Актом спеціального розслідування нещасного випадку від 07.08.2020 року, що передбачає право члена сім`ї померлого на відшкодування їй моральної шкоди.
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що причиною нещасного випадку, в результаті якого загинув батько позивача, є невиконання останнім п. 3.1.2 гл.3.1, п.3.5.2 гл. 3.5 розділу 3 НПАОП 40.1-1.21-98 «Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів»,п.п. 1.7.2; 1.7.6 розд І Інструкції з охорони праці № 175 для електромонтерів з ремонту (та обслуговування) електроустаткування тягових підстанцій», оскільки факт смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві відповідача встановлений Актом № 4 спеціального розслідування нещасного випадку від 07.08.2020 року, що передбачає право членів сім`ї померлого на відшкодування їм моральної шкоди. Крім того, батько позивача ОСОБА_1 загинув під час виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача, з якого не знімається обов`язок виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», щодо обов`язку власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання. Крім того, відповідно до п. 7 Акту форми Н-1 спеціального розслідування нещасного випадку від 07.08.2020 року нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом.
У зв`язку зі смертю батька позивачу ОСОБА_1 спричинено моральну шкоду, пов`язану із втратою рідної людини, що тягне за собою порушення нормальних життєвих зв`язків та необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя. 
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості, справедливості, не заслуговують на увагу, оскільки розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.
На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано, що внаслідок смерті батька позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що він втратив батька, рідну йому людину, що є невідновлюваною втратою. Внаслідок смерті батька він перебуває у душевних та психічних стражданнях, тривалий час перебуває в стані нервового потрясіння, порушенні душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу та психологічному дискомфорті. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування.
Колегія суддів вважає, що не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову доводи апеляційної скарги відповідача щодо порушення судом норм процесуального права, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, взяв до уваги пояснення викладені у відзиві відповідача на позовну заяву та відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України прийшов до висновку про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін.
Доводи апеляційної скарги представника відповідача, щодо неврахування судом першої інстанції, що   матері позивача було виплачено моральну шкоду в розмірі 100 000грн., на увагу суду не заслуговують, оскільки відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України позивач має право на відшкодовування моральної шкоди за рахунок роботодавця.
З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу.
Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.
Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість моральних страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 150 000 гривень.
У зв`язку з чим колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині, з вищенаведених підстав.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Швидкісний трамвай" залишити без задоволення. 
Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 01 жовтня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 09 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: