ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8931/21 Справа № 201/8180/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів – Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,
за участю секретаря – Гулієва М.І.о.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро
апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Банк Кредит Дніпро”
на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2020 року про закриття провадження у справі
за позовом Акціонерного товариства “Банк Кредит Дніпро” до ОСОБА_1 , третя особа – Товариство з обмеженою відповідальністю “Деміс Канц” про стягнення кредитної заборгованості , –

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року Акціонерне товариство “Банк Кредит Дніпро” (далі – АТ “Банк Кредит Дніпро”) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа – Товариство з обмеженою відповідальністю “Деміс Канц” (далі –ТОВ “Деміс Канц”), про стягнення заборгованості.
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ “Банк Кредит Дніпро” заборгованість за кредитним договором № 02/010613/КЛВ від 01 червня 2013 року станом на 25 квітня 2016 року в розмірі 3 350 969,46 грн., яка складається із: заборгованості за основною сумою кредиту – 3 000 000,00 грн.; заборгованості по сплаті процентів – 318 770,70 грн.; пені за несплаченим кредитом – 9 824,66 грн.; пені за несплаченими процентами – 22 374,10 грн.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2019 року поновлено ОСОБА_1 строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення від 17 жовтня 2016 року.
Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2016 року скасовано, а справу призначено за загальними правилами позовного провадження в підготовче засідання.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2020 року закрито провадження у справі.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що між позивачем та відповідачем виник спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за договором, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року апеляційну скаргу АТ “Банк Кредит Дніпро” задоволено.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2020 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідач ОСОБА_1 не оскаржуючи судове рішення у повному обсязі в апеляційному порядку, після відмови в його перегляді, неодноразово подавав заяви про перегляд заочного рішення без законних на те підстав, що є недопустимим, чим вчинив дії які кваліфікуються як зловживання процесуальними правами, а суд першої інстанції у відповідності до частин третьої та четвертої статті 44 ЦПК України не вжив заходів щодо запобіганню такого зловживання процесуальними правами учасником справи.
Окремою ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року доведено до відома Вищу раду правосуддя про допущені при вирішенні вказаної цивільної справи порушення норм матеріального та процесуального права суддею Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_2 норм процесуального права.
Постановою Верховного Суду від 04 серпня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_3 задоволено частково.
Касаційну скаргу судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В. задоволено частково.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року скасовано.
Окрему ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року скасовано.
Передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Зазначено, що з моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасована постанова Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року та скасована окрема ухвала Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року втрачають законну силу.

Постанова касаційного суду мотивована тим, що оскаржена постанова апеляційного суду ухвалена під час розгляду апеляційної скарги апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику, як малозначна. У частині другій статті 369 ЦПК України передбачено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. У цьому переліку відсутня така ухвала, як ухвала про закриття провадження у справі. Отже, у суду апеляційної інстанції не було підстав для розгляду даної справи без повідомлення учасників.

В апеляційній скарзі АТ “Банк Кредит Дніпро” посилаючись на порушення судом норм процесуального права просило скасувати вказану ухвалу, а матеріали справи направити до суду першої інстанції.
       Апеляційна скарга обґрунтована тим, що правова позиція Верховного Суду на яку посилається місцевий суд в оскаржуваній ухвалі, на момент подачі позовної заяви не існувала, що свідчить про правомірність звернення позивача до суду загальної юрисдикції.
Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадженні у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний спір повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

       Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Так, ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Відповідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
       Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
       Як вбачаться із матеріалів справи, позовні вимоги Банку ґрунтуються на договорі поруки від 23.12.2015р. № 231215-П, за яким ОСОБА_1 поручився перед банком за виконання ТОВ «Деміс Канц» кредитного договору № 02/010613/КЛВ від 01.06.2013р.
       Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦПК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
       Згідно до ч. 1 ст. 555 ЦПК України, у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов`язаний повідомити про це боржника, а в разі пред`явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. Якщо поручитель не повідомить боржника про вимогу кредитора і сам виконає зобов`язання, боржник має право висунути проти вимоги поручителя всі заперечення, які він мав проти вимоги кредитора.
       Чинним законодавством не обмежено право кредитора (позивача) звертатися виключно до боржника разом з поручителем, надано право вибору, або звернутись з вимогами до боржника, або до поручителя.
       Поручитель при цьому зобов`язаний лише повідомити про це боржника, а в разі пред`явлення позову — подати клопотання про залучення до участь у справі.
       Юрисдикцію господарських суддів визначено ст. 20 ГПК України.
       Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року), господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи — підприємці.
       Крім того, у правових висновках винесених Великою Палатою Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року (справа №910/1733/18) та від 19 березня 2019 року (справа №904/2526/18) зазначається, що з дня набрання чинності ГПК України в редакції Закону України “Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів” від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення основного зобов`язання, якщо сторони цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.
       Як вбачається з матеріалів справи, 01 червня 2016 року ПАТ “Банк Кредит Дніпро” звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а 17 жовтня 2016 року по справі було ухвалено заочне рішення суду.
       Тобто, Закон України “Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів” від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року та правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року (справа №910/1733/18) та від 19 березня 2019 року (справа №904/2526/18), до даних правовідносин не застосовуються, оскільки, вказані Закон України та правові висновки Великої Палати Верховного Суду прийняті після прийняття позову та ухвалення заочного рішення по справі.
       Проте, суд першої інстанції, закриваючи провадження по справі, вирішив питання юрисдикції, посилаючись на закон, який під час прийняття позову та ухвалення судового рішення не діяв, чим порушив право сторін доступу до судочинства.
       Крім того, колегія суддів звертає увагу апелянта щодо його доводів, що відповідач ОСОБА_1 не оскаржуючи судове рішення у повному обсязі в апеляційному порядку, після відмови в його перегляді, неодноразово подавав заяви про перегляд заочного рішення без законних на те підстав, що є недопустимим, чим вчинив дії, які кваліфікуються як зловживання процесуальними правами. Колегія зауважує, що судом першої інстанції виносились ухвали про залишення заяв відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення без розгляду, і вказані доводи апелянта не впливають на вирішення даної справи. Проте, дані заперечення можуть бути включені до апеляційної скарги при оскарженні рішення суду ухваленого по суті заявлених вимог.
       Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції порушив вимоги матеріального та процесуального закону, а тому оскаржувана ухвала про закриття провадження є незаконною та підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 259,268,374,379,381-384 ЦПК України, колегія суддів, –
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Банк Кредит Дніпро” – задовольнити.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2020 року про закриття провадження у справі – скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко