П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року
м. Рівне

Справа № 569/7266/21
Провадження № 22-ц/4815/1542/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Гордійчук С. О., Хилевича С. В.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна»,
відповідач – ОСОБА_2 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 – адвоката Савонік Наталії Ігорівни та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 вересня 2021 року у складі судді Левчука О. В., ухвалене в м. Рівне об 11 годині 24 хвилин, повний текст рішення складено 27 вересня 2021 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої в ДТП. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що 24.11.2020 року, приблизно о 20 год. 15 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «VOLVO ХС90», державний номер НОМЕР_1 , в м.Рівне на перехресті вулиць Князя Володимира - Глибока, порушивши вимоги Правил дорожнього руху, допустила ДТП, внаслідок якого автомобіль позивача «Нyundai І 20», реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження. Згідно зі Спільним повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду «ЄВРОПРОТОКОЛ» від 24.11.2020, винним в даній ДТП є водій автомобіля «VOLVO ХС90», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якої застрахована згідно з страховим полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту 184583857 ПрАТ «Страхова компанія «ЄВРОІНС Україна». У зв`язку із пошкодженням автомобіля «Нyundai І 20», реєстраційний номер НОМЕР_2 , позивачу ОСОБА_1 завдано матеріальну шкоду. Власником автомобіля «Hyundai 120» на момент ДТП та на даний час є позивач, оскільки автомобіль розмитнений на ТОВ «ВЕСТ СТАНДАРТ ЮА» (про що свідчить митна декларація) і в подальшому проданий позивачу згідно з договором купівлі-продажу від 25.11.2020. За автомобіль «Нyundai І 20», реєстраційний номер НОМЕР_2 , сплачено усі митні платежі, а його вартість сплачено позивачем для продавця ТОВ «ВЕСТ СТАНДАРТ ЮА». Позивач повідомив про подію відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ЄВРОІНС Україна» та подав заяву про виплату страхового відшкодування, проте страховик відмовив у виплаті відшкодування. Для уникнення будь-яких непорозумінь, які б могли виникнути з приводу отримувача коштів по страховому відшкодуванню, позивачу видано від ТОВ «ВЕСТ СТАНДАРТ ЮА» довіреність, якою передбачено можливість отримання страхового відшкодування за автомобіль «Нyundai І 20», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Відповідно до висновку судового експерта, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Нyundai І 20», реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого в ДТП станом на 24.11.2020 р. становить 35 821,10 грн., а вартість відновлювального ремонту автомобіля з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 20 195,46 грн. За послуги експерта сплачено 4 200,00 грн. Просив стягнути на свою користь з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЄВРОІНС Україна» заборгованість по страховому відшкодуванню в сумі 20195,46 грн., пеню в сумі 636,28 грн., 3% річних в сумі 156,03 грн. та інфляційні в розмірі 467,11 грн., а всього 21 454,88 грн. та судові витрати. Також просить стягнути на його користь з ОСОБА_2 15625,64 грн. різниці між вартістю ремонту автомобіля та страховим відшкодуванням і судові витрати.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 вересня 2021 року вказаний позов задоволено. Позов до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої в ДТП задовольнити.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 заборгованість по страховому відшкодуванню в сумі 20 195 грн 46 коп., пеню в сумі 636 грн 28 коп., 3% річних в сумі 156 грн 03 коп., інфляційні втрати в сумі 467 грн 11 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 525 грн 37 коп. та витрати на проведення експертизи в сумі 2 430 грн 13 коп.. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між вартістю ремонту автомобіля та страховим відшкодуванням в сумі 15 625 грн 64 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 382 грн 63 коп. та витрати на проведення експертизи в сумі 1 769 грн 87 коп..

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_2 – адвокат Савонік Наталія Ігорівна та Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» оскаржили його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 – адвокат Савонік Наталія Ігорівна вважає рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Пояснює, що на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «VOLVO ХС90», державний номер НОМЕР_1 , була застрахована та згідно страхового полісу визначено ліміт страхової відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 130 000,00 грн, що не перевищує вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача. Додає, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можлива за умови, що у страховика не виник обов`язок з вплати страхового відшкодування або якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Зауважує, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує відповідні страхові платежі, суперечить меті й інституту страхування цивільно-правової відповідальності. З наведених міркувань просила суд скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити повністю.
У своїй апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» вважає рішення місцевого суду в частині стягнення страхового відшкодування, пені, 3% річних, інфляційний них витрат, витрат по сплаті судового збору незаконним, необґрунтованим, ухваленим за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначає, що поза увагою місцевого суду залишилася та обставина, що договір купівлі-продажу автомобіля «Нyundai І 20», реєстраційний номер НОМЕР_2 , був укладений 25.11.2020 року, тоді як ДТП, з приводу і за наслідками якої виник цей спір, мала місце раніше – 24.11.2020 року. Додає, що до заяви про виплату страхового відшкодування позивачем було долучено документ, який має ознаки договору купівлі-продажу транспортного засобу № 07/6792 від 25.11.2020 року між ТОВ «ВЕСТ СТАНДАРТ ЮА» як продавцем та ОСОБА_1 як покупцем, котрий, проте, не може вважатися належним доказом, адже не містить підтверджень, що ТОВ «ВЕСТ СТАНДАРТ ЮА» на момент відчуження було власником цього транспортного засобу. У зв`язку з цим покликається на п.п. г) п. 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який встановлює обов`язок долучити до заяви документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння ДТП у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну, та стверджене, що ця вимога закону заявником не була дотримана, а тому йому правомірно відмовлено у виплаті. Зазначає, що пошкоджений транспортний засіб «Нyundai І 20», реєстраційний номер НОМЕР_2 ,не зареєстрований на території України та ввезений на митну територію України без сплати податків (митного збору, акцизного збору) та збору при першій реєстрації транспортного засобу в Україні, а тому не слід брати до уваги висновок ФОП експерта ОСОБА_3 про вартість відновлювального ремонту. Зазначає, що законом передбачено конкретні випадки, коли особи, які мають право на відшкодування збитків. Отримують право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди – лише у випадку, якщо після своєчасного повідомлення страховика останній не направив аварійного комісара або експерта на місце настання страхового випадку. Додає, що 25.11.2020 року аварійним комісаром ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу «Нyundai І 20», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Заперечує правильність оцінки вартості втрат пошкодженого автомобіля та стверджує, що він проведений з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» виплат на користь ОСОБА_1 та у хвалити нове судове рішення в цій частині про відмову у задоволення позову до ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна».

У поданому на апеляційні скарги відзиві ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційні скарги – відхилити.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 24 листопада 2020 року, приблизно о 20 год. 15 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «VOLVO ХС90», державний номер НОМЕР_1 , в м.Рівне на перехресті вулиць Князя Володимира - Глибока, порушивши вимоги Правил дорожнього руху, допустила ДТП, внаслідок якого автомобіль позивача «Нyundai І 20», реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження.

Згідно зі Спільним повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду «ЄВРОПРОТОКОЛ» від 24.11.2020, винним в даній ДТП є водій автомобіля «VOLVO ХС90», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якої застрахована згідно зі страховим полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту 184583857 ПрАТ «Страхова компанія «ЄВРОІНС Україна».

10 березня 2021 року ОСОБА_1 подав заяву до ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» про отримання страхового відшкодування у розмірі 20 195 грн. 46 коп., в якій вказав, що долучає копію митної декларації, яка свідчить про сплату усіх необхідних митних платежів та підтвердження сплати ним вартості автомобіля для продавця ТОВ «ВЕСТ СТАНДАРТ ЮА».

ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» надало відповідь ОСОБА_1 про неможливість здійснення страхового відшкодування на його користь внаслідок пошкодження транспортного засобу «Нyundai І 20», реєстраційний номер НОМЕР_2 , оскільки у ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» відсутній документ, який би підтверджував право власності ОСОБА_1 на пошкоджене майно, чи документ, який уповноважував би його на отримання страхового відшкодування внаслідок пошкодження транспортного засобу, що підтверджується листом ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» за вих. № 2/1-ЮР від 04.01.2021.

ОСОБА_1 є власником автомобіля «Нyundai І 20», реєстраційний номер НОМЕР_2 , як на даний час, так і на момент ДТП, що підтверджується копією договору-купівлі від 25.11.2020, а також митною декларацією про розмитнення цього автомобіля на ТОВ «ВЕСТ СТАНДАРТ ЮА».

Згідно з копією Протоколу огляду транспортного засобу «Нyundai І 20», реєстраційний номер НОМЕР_2 , від 25.11.2020, складеного експертом Захаруком А.М., було встановлено наявність та характер пошкоджень автомобіля. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Нyundai І 20», реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого в ДТП станом на 24.11.2020 складає 35 821,10 грн., а вартість відновлювального ремонту автомобіля з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 20 195,46 грн.; за послуги експерта сплачено 4 200,00 грн., що підтверджується Висновком судового експерта ФОП « ОСОБА_3 ».

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу невиплати відповідачем ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» позивачу ОСОБА_1 страхового відшкодування. Вимоги до іншого відповідача – ОСОБА_2 зумовлені тим, що страхове відшкодування, передбачене страховим полісом, є недостатнім для покриття витрат на ремонт пошкодженого в ДТП автомобіля.

На час розгляду справи виплата страхового відшкодування відповідачем не проведена, з посиланням на статтю 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до вимог якої, обов`язок долучити до заяви документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння ДТП у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну, покладається на заявника і що ця вимога закону заявником не була дотримана, а тому йому слід відмовити у виплаті.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

За змістом частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України, згідно з яким, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

За змістом цієї норми обов`язок з відшкодування шкоди покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного з них, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки та третіми особами, яким такий володілець завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця незалежно від його вини.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року за №199/1100/19.

Пунктом 36.1 ст. 36  Закону  України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. 

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 

За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відтак, за загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до частини першої статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За приписами ст.999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної особи або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Частиною першою статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Дії осіб, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), визначені у статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування (частина перша статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Вказаною нормою також визначено вимоги до змісту та необхідних додатків до заяви про страхове відшкодування.

Згідно з роз`ясненнями п. 13 Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року, враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1. Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно, до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.

Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.

Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно з вини третіх осіб завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту користування ним на достатній правовій підставі, відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху. До такого висновку дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 20 травня 2019 року у справі № 521/8965/16-ц, від 03 квітня 2018 року у справі № 553/3281/14-ц.

З огляду на наведене доводи апеляційної скарги ПрАТ «Страхова компанія «ЄВРОІНС Україна» про те, що заявник ОСОБА_1 не має права звернення за страховою виплатою, оскільки не є власником транспортного засобу «Нyundai І 20», реєстраційний номер НОМЕР_2 , відхиляються.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля «Нyundai І 20», реєстраційний номер НОМЕР_2 , як на момент ДТП, так і на даний час, оскільки зазначений автомобіль розмитнений на ТОВ «ВЕСТ СТАНДАРТ ЮА», що підтверджено митною декларацією, а згодом придбаний ним на підставі договору купівлі-продажу від 25.11.2020, що в сукупності дає підстави для висновку про те, що позивач правомірно експлуатував транспортний засіб, а тому має право на виплату о страхового відшкодування від відповідачів. 

Покликання апеляційної скарги ПрАТ «Страхова компанія «ЄВРОІНС Україна» на відсутність підстав для стягнення страхового відшкодування з огляду на порушення вимог про порядок огляду пошкодженого транспортного засобу без участі представника страхової компанії, і на неналежність доказу Висновку судового експерта ФОП « ОСОБА_3 » апеляційним судом оцінюються критично, адже така обставина не може слугувати підставою для сумніву у достовірності експертного висновку, зважаючи, в тому числі, і на протокол первинного огляду автомобіля «Нyundai І 20», реєстраційний номер НОМЕР_2 , від 25.11.2020 року.

Пунктом 34.1 ст. 34 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” передбачено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання        відомостей,        необхідних для своєчасного здійснення страхового
відшкодування.

Матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що страховою компанією вчинялись будь-які дії, спрямовані на отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення відшкодування.

Як було зазначено вище, пунктом 36.1 ст. 36  Закону  України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. 

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2002 від 09.07.2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Наведене свідчить про відсутність обов`язку позивача звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою відшкодування шкоди, а вказує на його можливість реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який регулює спірні правовідносини, не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання виплати страхового відшкодування, а особа, яка вимагає такої виплати, на власний розсуд може обрати – звернутися з заявою до страховика чи звернутися безпосередньо до суду.

Аналогічні висновки зробила Велика Палата Верховного суду у постанові від 11 грудня 2019 року по справі №465/4287/15

Потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди. Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту. У підпункті 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено іншу підставу для відмови у відшкодуванні - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на його отримання, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Таким чином, у зазначеній нормі втілено загальний принцип недопустимості формального підходу до вирішення питання про здійснення або нездійснення компенсації і надання пріоритету зовнішній формі юридично значущих дій або бездіяльності над їх змістом і наслідками. Адже підставою для відмови у відшкодуванні визнаються не будь-які порушення регламентованої цим законом процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19).

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 – адвоката Савонік Наталії Ігорівни про безпідставність покладення на її довірительку обов`язку відшкодуванню шкоди позивачу, спричиненої внаслідок ДТП, з огляду на те, що її цивільно-правова відповідальність як водія транспортного засобу «VOLVO ХС90», державний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, і вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу не перевищує ліміту страхової відповідальності, на думку апеляційного суду, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За умовами ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Таким чином, стягнення з відповідача ОСОБА_2 різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни пошкоджених деталей на нові (без врахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, яке підлягає виплаті страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, в розмірі 15 625,64 грн., є обґрунтованим, відповідає обставинам справи та вимогам вищевказаних норм.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів (принцип диспозитивності). Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржуване рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 – адвоката Савонік Наталії Ігорівни та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 вересня 2021 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2021 року.

Головуючий                                                        Н. М. Ковальчук 

Судді:                                                                С. О. Гордійчук 
                                       
                                               С. В. Хилевич